УХВАЛА
 
13 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 684/405/24
провадження № 61-9897ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого 
діє адвокат Керницька Оксана Вікторівна, на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року у справі за позовом виконувача обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави 
в особі Старосинявської селищної ради до ОСОБА_1 
про витребування земельної ділянки у комунальну власність,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2024 року виконувач обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Старосинявської селищної ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства,  кадастровий номер 6822482000:06:052:0046, площею 1,4376 га, 
що знаходиться за межами населених пунктів на території Старосинявської селищної ради Хмельницького (колишнього Старосинявського) району Хмельницької області, в комунальну власність.
 
Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду 
від 24 червня 2025 року, позов задоволено.
 
Витребувано у ОСОБА_1 на користь Старосинявської селищної територіальної громади в особі Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6822482000:06:052:0046, площею 1,4376 га, що знаходиться за межами населених пунктів на території Старосинявської селищної ради Хмельницького (колишнього Старосинявського) району Хмельницької області. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
30 липня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Керницька О. В., через підсистему «Електронний суд», звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області 
від 21 лютого 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 24 червня 2025 року у цій справі, у якій представник заявника, посилаючись 
на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року і ухвалити нове рішення про відмову задоволенні позову.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику надати на підтвердження вартості спірної земельної ділянки.
 
На виконання вимог вказаної ухвали представник заявника подав до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» заяву про усунення недоліків, 
до якої долучив витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-9974750462025, відповідно до якого встановлено, 
що нормативна грошова оцінка земельної ділянки 6822482000:06:052:0046 становить 14 404,77 грн.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи 
та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, 
яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури 
у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи 
те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується 
за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Конституційний Суд України Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 
2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
 
Предметом спору у цій справі є вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння - земельної ділянки, 1,4376 га, сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 6822482000:06:052:0046, що знаходиться 
за межами населених пунктів на території Старосинявської селищної ради Хмельницького (колишнього Старосинявського) району Хмельницької області, 
в комунальну власність.
 
З огляду на зміст судових рішень вартість земельної ділянки становить 
14 404,77 грн.
 
Отже, ціна позову становить 14 404,77 грн, яка станом на 01 січня 2025 року 
не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн х 250 = 757 000 грн).
 
Позивач визначає ціну позову на момент звернення до суду із таким позовом, 
яка є незмінною, крім випадків збільшення позовних вимог та зміни предмета позову, для розрахунку судових витрат, зокрема під час звернення до судів апеляційної та касаційної інстанцій.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, 
що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, 
що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії»,
заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
 
Верховний Суд, враховуючи засади змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, дослідив та взяв до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін 
і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
 
Отже, ця справа не є справою з ціною позову, що перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не належить 
до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 
2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд таких випадків також не встановив.
 
Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно 
до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно 
до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, 
де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
На підставі викладеного, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином 
не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» 
в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
 
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Відтак, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (рішення 
у справі «Пелевін проти України», заява № 24402/02, від 20 травня 2010 року).
 
Отже, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у пункті 1 частини другої статті 394 ЦПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями 
та принципами цивільного судочинства.
 
Зазначення у постанові Хмельницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення 
у справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Керницька Оксана Вікторівна, 
на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року у справі за позовом виконувача обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Старосинявської селищної ради 
до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки 
у комунальну власність, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.                         
 
Судді:                                                                            В. В. Сердюк

                                                                            С. О. Карпенко

                                                                            І. М. Фаловська