П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/5102/25	

 	                               Головуючий в 1 інстанції: Величко А.В.                                Місце ухвалення рішення: м. Миколаїв    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів              –   Бітова А.І.
                        –  Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення від 10.01.2025 №143550011024, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                                                            В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивач просив суд:
- визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.01.2025 року № 143650011024 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії згідно заяви від 03.01.2025;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 03.01.2025 р. й зарахувати до загального трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 період його роботи в колгоспі з 15.07.1982 р. по 20.05.1983 р., з 11.07.1985 р. по 22.08.1988 р., з 10.09.1988 по 31.12.1998 р. згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.09.1982 р. та Архівних довідок № 658/03-03 й 659/03-03 від 18.11.2024 року виданих трудовим архівом Веселинівської селищної ради Вознесенського район Миколаївської області.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що звернувся до відповідача з письмовою заявою про призначення пенсії. Пенсійним органом було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії та повідомлено позивача про те, що до загального трудового стажу не було зараховано період роботи в колгоспі з 15.07.1982 року по 20.05.1983 року, з 11.07.1985 року по 22.08.1988 року, з 10.09.1988 по 31.12.1998 року згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.09.1982 року та Архівних довідок № 658/03-03 й 659/03-03 від 18.11.2024 року, оскільки в трудовій книжці відсутні номери та дати документів, на підставі яких внесені записи щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а в архівних довідках щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві зазначено не повне прізвище, ім`я, по батькові заявника ; період навчання з 01.09.1980 року по 12.07.1982 року відповідно до вищезазначеної трудової книжки та атестата № НОМЕР_2 від 12.07.1982 року, оскільки в трудовій книжні записи про навчання не завірені підписом відповідальної особи, а в дипломі відсутній підпис заступника директора училища. Позивач зазначає, що вказані періоди роботи підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме записами у трудовій книжці. Відмова обґрунтована тим, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж. Однак позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, що і стало підставою для звернення з вказаним позовом до суду.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області визнання протиправним та скасування рішення від 10.01.2025 №143550011024, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено. 
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.01.2025 року № 143650011024 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії згідно заяви від 03.01.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 03.01.2025 р. й зарахувати до загального трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 період його роботи в колгоспі з 15.07.1982 р. по 20.05.1983 р., з 11.07.1985 р. по 22.08.1988 р., з 10.09.1988 по 31.12.1998 р. згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.09.1982 р. та Архівних довідок № 658/03-03 й 659/03-03 від 18.11.2024 року, виданих трудовим архівом Веселинівської селищної ради Вознесенського район Миколаївської області.          
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області  на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в результаті розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі з 15.07.1982р. по 20.05.1983р., з 11.07.1985р. по 22.08.1988р., з 10.09.1988р. по 31.12.1998р, відповідно до трудової книжки колгоспника від 15.09.1982р НОМЕР_1 та архівних довідок № 658/03-03, № 659/03-03 від 18.11.2024р, оскільки у трудовій книжці відсутні номери та дати документів, на підставі яких внесені записи щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
В архівних довідках щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, зазначено не повне прізвище, ім`я, по батькові заявника.
Також зазначено, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1980р. по 12.07.1982р. відповідно до трудової книжки колгоспника від 15.09.1982р НОМЕР_1 та атестата №10665 від 12.07.1982р., оскільки в трудовій книжці записи про навчання не завірені підписом відповідальної особи, а в дипломі відсутній підпис заступника директора училища.
Апелянт вказує, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності.
Отже, на думку апелянта, дії Головного управління є правомірними та вмотивованими, оскільки підтверджений належними документами, страховий стаж становить 19 років 10 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, тому позивачу відмовлено в призначенні пенсії.
Відповідно до ч. 1   ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 03.01.2025 року звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
З урахуванням Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, в порядку екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 . Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області прийнято рішення від 10.01.2025 року №143650011024 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Врахований страховий стаж ОСОБА_1 склав 19 років 10 місяців 17 днів. До страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі з 15.07.1982 року по 20.05.1983 року, з 11.07.1985 року по 22.08.1988 року, з 10.09.1988 по 31.12.1998 року згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.09.1982 року та Архівних довідок № 658/03-03 й 659/03-03 від 18.11.2024 року, оскільки в трудовій книжці відсутні номери та дати документів, на підставі яких внесені записи щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а в архівних довідках щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві зазначено не повне прізвище, ім`я, по батькові заявника; період навчання з 01.09.1980 року по 12.07.1982 року відповідно до вищезазначеної трудової книжки та атестата № НОМЕР_2 від 12.07.1982 року, оскільки в трудовій книжні записи про навчання не завірені підписом відповідальної особи, а в дипломі відсутній підпис заступника директора училища.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки факт наявності страхового стажу позивача за вказаний період підтверджується, насамперед, відповідними записами у його трудовій книжці, то рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Житомирській області від 10.01.2025 року № 143650011024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 прийнято без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже, є протиправним та підлягає скасуванню.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зарахування до страхового стажу не зарахованих періодів роботи в колгоспі з 15.07.1982 року по 20.05.1983 року, з 11.07.1985 року по 22.08.1988 року, з 10.09.1988 по 31.12.1998 року згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.09.1982 року та Архівних довідок № 658/03-03 й 659/03-03 від 18.11.2024 року.
Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються  Законом №1058-IV.
За приписами статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.
Відповідно до статті 24 Закону №1788-ХІІ страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Розмір пенсії кожної особи, обчислений за нормами Закону, є індивідуальним і залежить від набутого особою страхового стажу та отримуваної заробітної плати та обчислюється як добуток осучасненої заробітної плати на коефіцієнт страхового стажу. Для кожного пенсіонера визначається коефіцієнт страхового стажу (в залежності від кількості відпрацьованих місяців) та індивідуальний коефіцієнт заробітку, від якого залежить середньомісячний заробіток для обчислення пенсії. Величина зазначених коефіцієнтів впливає на розмір пенсійної виплати. Заробітна плата для обчислення пенсії визначається як добуток середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії на індивідуальний коефіцієнт заробітної плати. Період, за який враховується заробітна плата не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Відповідно до вимог статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності необхідного страхового стажу.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Згідно із положенням    статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»    (далі - Закон №1788-ХІІ) та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637(далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 1.1. цієї    Інструкції про    порядок ведення трудових книжок працівників №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (підпункт 2.2 Інструкції).
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (підпункт 2.3 Інструкції).
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (підпункт 2.4. Інструкції).
Згідно п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників» трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №310 до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Так, Головним управлінням не зараховано до страхового стажу позивача період роботи у колгоспі з 15.07.1982 року по 20.05.1983 року, з 11.07.1985 року по 22.08.1988 року, з 10.09.1988 року по 31.12.1998 року, оскільки у трудовій книжці відсутні номери та дати документів, на підставі яких внесені записи щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а в архівних довідках щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві зазначено не повне прізвище, ім`я, по батькові заявника.
З цього приводу колегія суддів наголошує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Посилання відповідача в оскаржуваній відмові на відсутність номерів та дат документів, на підставі яких внесені записи щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідно до  ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.
Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.
Відтак, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідачі наділені правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідно, для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач таким правом не скористався.
Отже витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав - певних недоліків трудової книжки.
Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 04.07.2023 року у справі №580/4012/19.
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Крім того, позивач в позовній заяві також зазначав про незарахування період навчання з 01.09.1980 року по 12.07.1982 року та суд першої інстанції висловив свою думку стосовно цього періоду. Водночас правомірно розглянув позов в частині заявлених вимог. При цьому апелянт в своїй апеляційній скарзі посилається лише на норми права щодо зарахування періодів навчання без зазначення належних доводів.
Отже, з урахування вищевикладеного, суд прийшов до правомірного висновку про зарахування  до загального трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 період його роботи в колгоспі з 15.07.1982 р. по 20.05.1983 р., з 11.07.1985 р. по 22.08.1988 р., з 10.09.1988 по 31.12.1998 р. 
Колегія суддів наголошує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, надання особою до пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків першої інстанції не спростовують, усім доводам надано належну правову оцінку в мотивувальній частині рішення, а тому рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.
Відповідно до положень   статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329   КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення. 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5   статті 328 КАС України 
Повний текст постанови складено та підписано 23 вересня 2025 року. 

Головуючий суддя:                                                                                О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                      А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                      І.Г. Ступакова