ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 161/3803/24
провадження № 61-5729св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,                    Луспеника Д. Д., 
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідач -   ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 січня 2025 року у складі судді Черняка В. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Данилюк В. А., Осіпука В. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.            Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить автомобіль «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 . 
04 березня 2023 року об 11 год 30 хв у м. Луцьку по вул. Рівненській, 143 на перехресті з вул. Підгаєцькою ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Haval», номерний знак НОМЕР_2 , перед поворотом ліворуч на вул. Підгаєцьку не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 , що рухався у попутному напрямку. 
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 
2023 року у справі № 161/3886/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) належний їй автомобіль отримав механічні пошкодження.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») згідно з полісом № 20903138. Страховий ліміт за шкоду заподіяну майну складає 130 000 грн.
Згідно зі звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 від 20 листопада 2023 року № 915/23, складеного на замовлення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 , складає 1 022 280,75 грн.
23 листопада 2023 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» їй було відшкодовано частину понесеної нею майнової шкоди у вигляді страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн.
24 січня 2024 року вона звернулася з листом до ОСОБА_3 щодо відшкодування їй завданих майнових збитків у розмірі 892 280,75 грн, що відповідає різниці між реальними збитками та страховим відшкодуванням, проте відповідачем у добровільному порядку не виплачено їй залишок майнової шкоди.
З врахуванням викладеного       ОСОБА_1 просила суд стягнути з     ОСОБА_3 892 280,75 грн у рахунок відшкодування завданої їй майнової шкоди.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 743 567,29 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що завдана позивачу майнова шкода перевищує ліміт відповідальності страховика у розмірі 130 000 грн, який 
23 листопада 2023 року виплачено позивачці. Отже, різниця між сумою страхової виплати та залишкоммайнової шкоди повинна бути відшкодована відповідачем як винуватцем у ДТП, що підтверджується звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 від 20 листопада 2023 року № 915/23, виконаного на замовлення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».
Позивачкою не надано доказів на підтвердження факту проведення ремонту автомобіля в особи, яка є платником податку на додану вартість, а тому на підставі абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір оціненої шкоди має бути зменшений на суму податку на додану вартість.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки майнової шкода у розмірі 743 567,29 грн (1 022 280,75 грн (майнова шкода) - 130 000 грн (страхове відшкодування) - 148 713,46 грн (податок на додану вартість)).
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Волинського апеляційного суду від 20 березня 2025 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 січня 2025 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що розмір завданої 
ОСОБА_1 майнової шкоди є більшим за визначений ліміт відповідальності страховика, тому апеляційний суд погодився з висновком районного суду про те, що для повного відшкодування спричиненої ОСОБА_3 майнової шкоди він зобов`язаний сплатити потерпілій різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 від 20 листопада 2023 року № 915/23, виконаного на замовлення страховика, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача визначена у розмірі 1 022 280,75 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахування фізичного зносу становить 396 105,39 грн (включаючи податок на додану вартість на запасні частини).
Аналіз положень статті 22, частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, що спростовую доводи апеляційної скарги про завищений розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню як різниця між загальним розміром матеріальних збитків та сумою страхового відшкодування.
Також необґрунтованими є доводи відповідача про неналежність доказів, наданих позивачем, на підтвердження своїх вимог про стягнення майнової шкоди, оскільки у випадку незгоди з визначеною сумою майнової шкоди ОСОБА_3 не був позбавлений можливості подати до суду клопотання про призначення у справі відповідної експертизи або звернутися самостійно до експерта для її проведення, або надати інші докази.
Оскільки транспортний засіб, як підтверджено сторонами, не було відремонтовано, то апеляційний суд погодився з висновком міськрайонного суду про те, що не підлягає врахуванню сума податку на додану вартість, а також, відрахувавши від загального розміру завданої шкоди суму одержаного страхового відшкодування 130 000 грн, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача 743 567,29 грн реальних збитків без урахування зносу автомобіля.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір майнової шкоди до 167 973,80 грн, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 161/3803/24 
з Луцького міськрайонного суду Волинської області. Підставою відкриття касаційного провадження зазначено пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
У липні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто, розмір збитків визначається згідно з реальною вартістю втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
Суди у порушення положень закону дійшли помилкового висновку про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, оскільки позивач не надав суду доказів використання нових вузлів, деталей, комплектуючих частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів при проведенні ремонту автомобіля, що могло б бути підставою для стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу автомобіля. Більше того, позивач сам зазначав про те, що ним не розпочато ремонт належного йому транспортного засобу. 
Суди помилково взяли до уваги звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 від 20 листопада 2023 року 
№ 915/2, оскільки у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність, огляд пошкодженого автомобіля здійснювався без участі відповідача. 
Доводи особи, яка подала відзив
У червні 2025 року представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_8. подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. Відповідачем належними доказами звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 
від 20 листопада 2023 року № 915/2 не спростовано, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи ним заявлено не було. Суди дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України). Разом з тим розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, підлягає визначенню з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Судом установлено, що  ОСОБА_7 на праві власності належить автомобіль «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 . 
04 березня 2023 року об 11 год 30 хв у м. Луцьку по вул. Рівненській, 143 на перехресті з вул. Підгаєцькою ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Haval», номерний знак НОМЕР_2 , перед поворотом ліворуч на вул. Підгаєцьку не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 , що рухався у попутному напрямку. 
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 
2023 року у справі № 161/3886/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована 
у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно з полісом № 20903138. Страховий ліміт за шкоду заподіяну майну складає 130 000 грн.
Згідно зі звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 № 915/23, виконаного на замовлення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 , складає 1 022 280,75 грн.
23 листопада 2023 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було відшкодовано  ОСОБА_7 частину понесеної нею майнової шкоди у вигляді страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн.
24 січня 2024 року  ОСОБА_7 звернулася з листом до ОСОБА_3 щодо досудового врегулювання відшкодування завданих їй майнових збитків у розмірі 892 280,75 грн, що відповідає різниці між реальними збитками та страховим відшкодуванням. Відповідачем у добровільному порядку не виплачено їй залишок майнової шкоди.
У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні
та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася
до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 (провадження №61-26508св18) вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Судом установлено, що вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн (розмір ліміту відповідальності страховика) не оспорюється.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі
№ 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін 
(частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування 
(частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ураховуючи викладене, суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшли вірного висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати       ОСОБА_1 завдану майнову шкоду, а саме різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.
Верховний Суд погоджується з висновком судів про те, що, вирішуючи питання розміру майнової шкоди, яку завдано позивачці унаслідок ДТП, належним та допустимим доказом є звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 від 20 листопада 2023 року № 915/23, складений на замовлення страховика, тому обґрунтованим є розмір майнової шкоди -743 567,29 грн (1 022 280,75 грн (майнова шкода) - 130 000 грн (страхове відшкодування) - 148 713,46 грн (податок на додану вартість)).
Доводи касаційної скарги про те, що суди у порушення положень закону дійшли помилкового висновку про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, на увагу не заслуговують, оскільки, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.
Посилання касаційної скарги на те, що суди помилково взяли до уваги звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 
від 20 листопада 2023 року № 915/2, є безпідставними, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано вищевказаний звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, який було оцінено судами у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами. У тому числі відповідачем не було заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 січня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                       Б. І. Гулько
 
                                                                                                Г. В. Коломієць
 
Д. Д. Луспеник