П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
02 жовтня 2025 року                                                                                             м. Київ
         
Справа №757/29078/25
Провадження: № 22-ц/824/14064/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А., 
секретар Лаврук Ю. В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Іванова Андрія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Вовка С. В.,
у справі за заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,
 
в с т а н о в и в:
 
            В червні 2025 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що 01 березня 2022 року між ФОП ОСОБА_2 як орендарем та фізичною особою ОСОБА_1 як суборендарем укладено договір № 01-03 суборенди нежитлового приміщення, а саме - передбачених у п. 1.2. договору нежилих приміщень з №1 по №7 (групи приміщень №251) загальною площею 88,00 кв.м., які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Печерського району м. Києва.
Згідно з п.п. 4.1., 4.2. договору, строк його дії та строк користування приміщенням закінчується 01 лютого 2025 року.
Згідно п. 7.2.8. договору, після закінчення строку дії цього договору суборендар зобов`язаний повернути приміщення в день закінчення його дії. В умовах справи цей строк становить не пізніше 01 лютого 2025 року.
Згідно н. 8.5. договору, передача орендареві приміщення передбачає повне звільнення приміщення від майна суборендаря та отримання оррендарем безперешкодного доступу (отримання ключів) до приміщення. Приміщення вважаться фактично поверненим орендареві з моменту підписання акту приймання-передачі сторонами.
Згідно п. 8.3. договору передбачено повне звільнення приміщення від майна суборендаря в день закінчення дії договору. З урахуванням положень п. 4.2. договору вказані дії відповідач повинен був зробити до 01 лютого 2025р.
У визначений договором строк - 01 лютого 2025 року відповідачем не повернуто приміщення позивачу за відповідним актом, як не повернуто його і протягом наступних тижнів, у зв`язку з чим позивач листом від 19 лютого 2025 року завчасно повідомив відповідача про необхідність з`явитись для підписання акту приймання-передачі (повернення) приміщень із суборенди 28 лютого 2025 року з 11:00 до 13:00 за місцезнаходженням майна.
Заявник зазначає, що відповідач в указаний час за адресою місцезнаходження майна не прибув, своїх представників не направив, приміщення із суборенди не повернув, ключі від приміщення не передав, доступу до приміщення не надав, чим порушив умови договору, приписи ЦК України та створив перешкоди ФОП ОСОБА_2 у користуванні майном та здійсненні підприємницької діяльності, завдавши матеріальних збитків.
Як зазначає ОСОБА_2 , ОСОБА_1 має прострочені грошові зобов`язання у сумі 643 763, 99 грн, які сформувались внаслідок порушення умов договору суборенди за період з 01 лютого 2025 року по день подання цієї заяви, крім того відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні вищевказаним майном, відмовляючись його повернути. Він має намір подати до суду позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_1 та стягнення з нього боргу за договором суборенди № 01-03 в сумі 643 763 грн 99 коп, оскільки ОСОБА_1 ігнорує письмові вимоги, не сплачує заборгованість та не повертає приміщення.
            У зв`язку з чим, просив суд вмежах ціни позову в розмірі 643 763, 99 грн накласти арешт на майно і грошові кошти ОСОБА_1 та встановити заборону відчуження належного йому майна.
            Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2025 року заяву ФОП ОСОБА_2 задоволено.
В межах ціни позову в розмірі 643 763, 99 грн накладено арешт на майно і грошові кошти ОСОБА_1 та встановлено заборону відчуження належного йому майна.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Іванов А. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив скасувати ухвалу суду та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
            На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що заявником не надано суду жодних доказів наявності обставин, з якими пов`язує застосування заходів забезпечення позову. Повідомляє про те, що в рамках заведеного виконавчого провадження виконавцем накладено арешт як на грошові кошти ОСОБА_1 , так і на його нерухоме майно, що є порушенням принципу співмірності. Крім того, заява позивача не містила жодних пропозицій шодо необхідності застосування зустрічного забезпечення. Накладення арешту на грошові кошти відповідача ставить під загрозу життєво-важливі потреби родини відповідача, ураховуючи, що він є єдиним джерелом фінансового забезпечення своєї сім`ї. Крім того, звертає увагу на те, що  заявник повторно звернувся з аналогічною заявою про забезпечення позову, в зв`язку з чим такі дії  заявника є зловживанням своїми процесуальними правами у відповідності до ч. 3 ст. 44 ЦПК України.
            Ухвалами Київського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шипов К. Ю. в інтересах ФОП ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги та вважав їх необґрунтованими. Зазначив, що заявою про забезпечення позову було вказано ціну позову, в межах якої порушено питання про накладення арешту та згадано про відсутність у позивача інформації щодо майнового стану відповідача. Чинне законодавство не зобов`язує ані заявника, ані суд встановлювати перелік майна відповідача, більш того, не передбачає і правового способу отримання такої інформації. 
В судовому засіданні адвокат Іванов А. В. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Крім того, повідомив про те, що станом на день апеляційного перегляду справи спірне приміщення повернуто позивачу, а договір суборенди розірваний.
Адвокат Шипов К. Ю. в інтересах ФОП ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги та зазначив, що договір суборенди не є розірваним, а є таким, що закінчив свою дію. При цьому, відповідачем сплачена заборгованість орендної плати лише частково.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши думку учасників процесу, які з`явились в судове засідання дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
З матеріалів справи убачається, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_2 зазначав, що відповідач після закінчення строку дії договору суборенди нежитлового приміщення від 01 березня 2022 року № 01-03 не виконав свій обов`язок щодо повернення приміщення, не передав ключі та не підписав акт приймання-передачі, чим фактично створив перешкоди у здійсненні позивачем господарської діяльності та завдав йому майнових збитків.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в майбутньому, оскільки відповідач, всупереч умовам договору суборенди, не повернув приміщення у визначений строк, створює позивачу перешкоди у користуванні майном та має прострочену заборгованість у значному розмірі.
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні міститися: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна-тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Згідно п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.ч. 5-7 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
В ході апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що у той самий день, 20 червня 2025 року, заявник повторно звернувся до суду з ідентичною заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив застосувати аналогічні заходи забезпечення позову. Таким чином, у провадженні судів одночасно опинилися дві заяви одного й того ж заявника, що мають однаковий предмет та ґрунтуються на тотожних обставинах, без наведення будь-яких нових доказів чи додаткових юридичних аргументів, здатних змінити правову оцінку заявлених вимог.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року у справі № 757/29136/25 заяву ФОП ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви повернуто заявнику. Проте сама по собі подача кількох однотипних заяв у короткий проміжок часу, без об`єктивної потреби та без появи нових підстав, свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку.
Більше того, колегія суддів звертає увагу, що подання ідентичних заяв із тим самим предметом і підставами може розцінюватися як дії маніпулятивного характеру, спрямовані на штучне використання механізмів автоматизованої системи розподілу справ між суддями з метою отримання бажаного результату. Подібна практика суперечить завданню цивільного судочинства, підриває принципи правової визначеності та справедливості, створює ризик подвійного чи багаторазового розгляду одного й того самого питання та фактично є проявом зловживання процесуальними правами у розумінні ст. 44 ЦПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч.3 ст. 44 ЦПК України).
Як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 910/2968/18, правовідносини суду із кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення у розумні строки законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.
Процесуальний закон вимагає та забезпечує належну поведінку сторони у суді, що також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.
Процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам судочинства, а отже зловживає ним.
За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що подання представником заявника кількох ідентичних заяв про забезпечення позову до подання позовної заяви, без наведення будь-яких нових обставин чи додаткових доказів, має ознаки недобросовісної процесуальної поведінки. Такі дії не лише суперечать завданню цивільного судочинства, а й свідчать про намагання маніпулювати автоматизованою системою розподілу справ між суддями задля отримання бажаного результату.
З огляду на викладене, та керуючись ч. 3 ст. 44 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити заяву ОСОБА_2 від 26.08.2024 року без розгляду.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції,  обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з цим колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки такі підстави були відсутні, а сама заява не відповідала вимогам добросовісного здійснення процесуальних прав, а відтак, апеляційна скарга адвоката Іванова А. В. підлягає задоволенню частково.
При цьому колегія суддів не вважає за необхідне надавати оцінку іншим доводам апеляційної скарги, оскільки результатом апеляційного перегляду є залишення заяви про забезпечення позову без розгляду. Відтак питання, пов`язані з обґрунтованістю чи доцільністю застосування заходів забезпечення позову по суті, не підлягають додатковому обговоренню.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Іванова Андрія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2025 рокускасувати.
Заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.  
 
Повне судове рішення складено 03 жовтня 2025 року

 
 
Головуючий:                                                                                  Т. О. Невідома

 

Судді:                                                                                              С. М. Верланов

 

                                                                                                          В. А. Нежура