УХВАЛА

14 жовтня 2025 року
м. Київ

справа №340/551/25
адміністративне провадження №К/990/39140/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олексієнко Сергій Вікторович, на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу ГУ НП в Кіровоградській області від 13.01.2025 № 65 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП в Кіровоградській області», щодо застосування до інспектора взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Кіровоградській області - ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Кіровоградській області від 17.01.2025 №49 о/с «По особовому складу» /зі змінами внесеними наказами ГУНП в Кіровоградській області від 24.01.2025 №73о/с та від 27.01.2025 №76 о/с/, згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Кіровоградській області від 24.01.2025 №73 о/с «По особовому складу»;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Кіровоградській області від 27.01.2025 №76 о/с «По особовому складу»;
- зобов`язати Головного управління НП в Кіровоградській області поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Кіровоградській області з 29.01.2025;
- стягнути з ГУНП в Кіровоградській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.01.2025;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.05.2025, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.08.2025, в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олексієнко С.В., подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам статті 330 КАС України.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
В касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування щодо застосування пункту 1, 2 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затверджена     наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 №672 (далі -    Інструкція №672), частини другої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), підпункту 14 пункту 2 розділу ІІ Положення про  дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженою     наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893  (далі -   Положення №893).
Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, які неправильно застосовано судами попередніх інстанцій; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що зі змісту висновку службового розслідування, копія якого долучена до матеріалів справи вбачається, що позивач надав пояснення в ході його проведення та, на запитання, «чи доводили йому вимоги наказу ГУНП в Кіровоградській області від 30.12.2024 №852 о/с дск «Про відрядження поліцейських батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Кіровоградській області до складу сил та засобів ОСУВ «Хортиця», повідомив, «що єдиний наказ, який йому доводили протягом останнього місяця, був доведений йому шляхом зачитування 01.01.2025 у приміщенні актової зали ГУНП в Кіровоградській області.
Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що опитані в ході службового розслідування заступник командира взводу № 1 роти № 1 БПОП (стрілецький) капітан поліції ОСОБА_2 , заступник командира взводу № 2 роти № 1 БПОП (стрілецький) ОСОБА_3 , заступник командира взводу № 3 роти № 1 БПОП (стрілецький) старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , заступник командира взводу № 3 роти № 1 БПОП (стрілецький) майор поліції ОСОБА_5 , повідомили, що 29.12.2024, перебуваючи в с. Малий Кобилин Житомирської області, під час шикування в пункті дислокації підрозділу, поліцейським батальйону командиром ОСОБА_6 було доведено наказ в усній формі про те, що особовий склад БПОП (стрілецький) відряджається для подальшого несення служби на територію Донецької області, що відповідає нормам Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Закону України «Про Національну поліцію». У своєму ж поясненні ОСОБА_3 додав, що ОСОБА_1 , та деякі інші поліцейські відмовилися їхати до Донецької області та вирушили з Житомирської області до м. Кропивницький, тобто вказані поліцейські також були присутніми на загальному шикуванні, та чули вказаний наказ, озвучений ОСОБА_6 .
При цьому, судами попередніх інстанції встановлено, що 01.01.2025 в актовій залі ГУНП в Кіровоградській області окремим поліцейським БПОП (стрілецький) ГУНП в Кіровоградській області керівництвом ГУНП в Кіровоградській області доводилися вимоги наказу ГУНП в Кіровоградській області від 30.12.2024 № 852 о/с дск, під час якого здійснювалася відеофіксація на портативний відеореєстратор УГІ ГУНП в Кіровоградській області, тобто фактично було повторно доведено вимоги листа Національної поліції України від 29.12.2024 № 1288 дск, відповідно до якого БПОП (стрілецький) ГУНП в Кіровоградській області у зв`язку зі службовою необхідністю, з 30.12.2024 має бути передислокований на територію Донецької області для подальшого виконання службових завдань, оголошені раніше (29.12.2024) командиром БПОП (стрілецький) підполковником поліції ОСОБА_6 особовому складу підрозділу, та аналогічного за змістом усного наказу останнього.
Згідно з даними відеозапису, 01.01.2025 у період часу з 12:08 по 13:20 у приміщенні актової зали ГУНП в Кіровоградській області заступниками начальника ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 та підполковником поліції ОСОБА_8 до поліцейських БПОП (стрілецький), а саме: ОСОБА_1 та іншим зачитано та доведено вимоги наказу ГУНП в Кіровоградській області від 30.12.2024 № 852 о/с дск на наказу № 76 дск/ВС ЗБ ДПОП ОШБ "Лють" від 30.12.2024, а також роз`яснено про настання дисциплінарної відповідальності за невиконання вимог вказаного наказу.
Згідно з вищевказаного наказу, позивач повинен був відбути у відрядження разом з іншими поліцейськими БПОП ГУНП в Кіровоградській області для виконання завдань у Донецькій області.
З урахування вказаних обставин суди вказали, що обізнаність позивача з наказом від 30.12.2024 підтверджуються поясненнями позивача наданими під час службового розслідування та опитаних в рамках службового розслідування осіб. Отже, наявність вказаних обставин не спростовують та не свідчать про незрозумілість вказаного наказу позивачу яка б перешкоджала його виконанню.
Суд зазначає, що формальне посилання на норми права, щодо застосування яких у подібних правовідносинах, на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду, не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки скаржник не обґрунтував, у чому саме полягала помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права, а обґрунтування скаржника щодо зазначеної підстави касаційного оскарження зводиться незгоди із прийнятими у справі рішеннями та з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи.
Отже, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга не містить належних обґрунтувань щодо неправильного застосування вищевказаних норм судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм, за обставин, установлених судами саме у цій справі.
Разом з цим, доводи скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду з питань застосування зазначених правових норм та відповідно потреби у такому висновку не пов`язані з наявністю колізій, можливістю неоднозначного тлумачення, їх різним застосування судами, натомість по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи.
Проте, до повноважень Верховного Суду не належить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто суб`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
Отже, касаційна скарга не містить належних обґрунтувань щодо неправильного застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм, за обставин, установлених судами саме у цій справі.
Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання заявника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Водночас необхідно врахувати, що згідно з ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення.
Пунктом 2 частини 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункти «а» та  «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України).
Приймаючи до уваги, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики скаржником обґрунтовувалося касатором у взаємозв`язку із доводами щодо відсутності висновків Верховного Суду, оцінку яким Судом надано вище, то Суд доходить висновку, що і підстави касаційного оскарження за пунктами «а» та «в»   частини п`ятої статті 328 КАС України також є необґрунтованими.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, обґрунтовуванням наявності у цій справі винятків, передбачених пунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 329, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олексієнко Сергій Вікторович, на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Недоліки необхідно усунути шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
1) уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, обґрунтовуванням наявності у цій справі винятків, передбачених пунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи;
Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині невиконання вимог статті 330 КАС України касаційна скарга буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................
...........................

...........................

Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов ,
Судді Верховного Суду