02.10.25
33/812/398/25
Єдиний унікальний номер судової справи: 482/1310/24 Головуючий суду І інстанції - суддя Сергієнко С.А.
Номер провадження: 33/812/398/25 Головуючий суддя апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.3 ст. 130 КУпАП

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О.М.,
за участю: ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Коваля В.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу Toyota Landcruiser, номерний знак НОМЕР_1 , 

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 415071 від 23 травня 2024 року, ОСОБА_1 23 травня 2024 року о 22 год 40 хв керував транспортним засобом Toyota Landcruiser, номерний знак НОМЕР_1 на 224 км автомобільної дороги Н-24 Благовіщенськ – Вознесенськ – Миколаїв з явними ознаками наркотичного сп?яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп?яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч.1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується постановою Завадського районного суду м. Миколаєва 20 червня 2023 року у справі № 487/3328/23 та постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 31 липня 2023 року у справі № 477/970/23. Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу Toyota Landcruiser, номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстровано на його ім`я. 
Не погодившись із зазначеною постановою суду, 05 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження. 
При цьому до апеляційної скарги додано заяву про поновлення строку, в якій ОСОБА_1 просив поновити йому строк на оскарження вищевказаної постанови суду, оскільки пропустив його з поважних причин.
Зокрема, як на поважність причин пропуску строку, ОСОБА_1 вказував те, що постанову суду він отримав 29 серпня 2025 року, оскільки йому не було відомо про перебування справи в суді та про ухвалення такої постанови.
Також звертає увагу суду на дію в Україні воєнного стану та на те, що на території Миколаївської області з лютого 2022 року і по теперішній час ведуться бойові дії та створюють загрозу його життю і здоров`ю, унеможливлюють його нормальне функціонування життєдіяльності та обмежують його. 
Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Коваля В.І. на підтримку доводів клопотання про поновлення строку, перевіривши доводи щодо поважності причин пропуску строку викладені в апеляційній скарзі, суд встановив наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Згідно з положеннями КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.
Поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала скаргу про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. При цьому такі обставини належить підтвердити доказами особі, яка порушує питання про поновлення пропущеного строку.
Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenkov. Ukraine), заява N8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukhv. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається зазначати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
У рішенні ЄСПЛ від 18 листопада 2010 року у справі “Мушта проти України зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.
При вирішення питання поновлення строку на оскарження, суди мають забезпечувати дотримання балансу суспільного та приватного інтересів, оскільки держава в особі судових органів повинна забезпечити заінтересованим особам право на використання наявних засобів правового захисту, заінтересовані особи повинні розраховувати на те, що процесуальні норми судочинства будуть застосовані, а неналежне використання своїх прав однією із сторін у судовому процесі не стане перешкодою для іншої сторони в реалізації її права на виконання судового рішення.
Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Вказаною вище практикою ЄСПЛ, яка є преюдиційною, встановлено, що, якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.
З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2024 року о 23 год 40 хв працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 415071 відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 130 КУпАП. При цьому, протокол був складений у присутності самого ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис у протоколі. В самому протоколі зазначено, що розгляд справи відбудеться в Новоодеському районному суді Миколаївської області за викликом (а.с.1).
18 червня 2024 року до Новоодеського районного суду Миколаївської області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції вперше дану справу було призначено до розгляду на 03 жовтня 2024 року на 10-00 год, про що ОСОБА_1 було направлено судову повістку на його адресу, яка була зазначена в протоколі ( АДРЕСА_1 ). Поштове відправлення було повернуто на адресу суду з поміткою: адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.15).
Розгляд справи, призначений на 03 жовтня 2024 року судом було відкладено на 16 грудня 2024 року на 08-20 год, про що також на вказану адресу, судом було направлено судову повістку про виклик до суду. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 отримав судову повістку 25 січня 2025 року (а.с.18).
16 грудня 2024 року розгляд справи судом було відкладено на 28 лютого 2025 року, про що ОСОБА_1 було повідомлено, шляхом направлення на адресу його реєстрації судової повістки, яку він отримав 08 лютого 2025 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.18).
Отже, ОСОБА_1 було достеменно відомо про розгляд справи відносно нього в Новоодеському районному суді Миколаївської області. Більш того, судову повістку на 28 лютого 2025 року, він отримав за двадцять днів до судового засідання, тобто завчасно.
За такого, апеляційний суд вважає безпідставними посилання в заяві про поновлення строку ОСОБА_1 на те, що йому взагалі не було відомо про перебування даної справи в суді.
28 лютого 2025 року ОСОБА_1 в судове засідання до Новоодеського районного суду Миколаївської області не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи відбувся у його відсутність.
Того ж дня, Новоодеським районним судом Миколаївської області винесено постанову, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП, а 04 березня 2025 року судом винесено постанову про виправлення описки в оскаржуваній постанові суду.
Копію вказаної постанови було надіслано судом ОСОБА_1 на адресу його реєстрації та місця проживання. Відомості про отримання ним вказаного поштового відправлення в матеріалах справи відсутні.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на наявні в матеріалах справи платіжні інструкції № 0.0.4246494096.1 та № 0.0.4246504505.1 від 13 березня 2025 року про сплату штрафу від імені ОСОБА_1 у розмірі 51 000 грн та судового збору у розмірі 605, 60 грн (а.с.27-30). 
Вказані квитанції були направлені ОСОБА_1 14 березня 2025 року на адресу суду через відділення поштового зв`язку, про що свідчить опис вкладення у листі та конверт (а.с. 31-32).
Зазначене свідчить, про обізнаність ОСОБА_1 принаймні з 13 березня 2025 року про зміст оскаржуваної постанови, а тому доводи про те, що до 29 серпня 2025 року йому не було відомо про її ухвалення, апеляційний суд оцінює критично.
Разом з тим, з офіційного сайту «Єдиний державний реєстр судових рішень» вбачається, що оскаржувана постанова надіслана судом для оприлюднення 28 лютого 2025 року, а 03 березня 2025 року вже була оприлюднена із забезпеченням загального доступу.
Отже, оскаржувана постанова суду з 03 березня 2025 року знаходилась у відкритому загальному доступі для ознайомлення на сайті ЄДРСР.
Між тим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав до апеляційного суду лише 05 вересня 2025 року, тобто більше ніж як через шість місяців з моменту винесення оскаржуваної постанови.
Вказане на переконання апеляційного суду свідчить про неналежну зацікавленість даним судовим провадженням та бажанням у розумні інтервали часу цікавитись провадженням у справі.
При цьому, при належній зацікавленості даним судовим провадженням та бажанням у розумні інтервали часу цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, сам ОСОБА_1 міг реалізувати право на оскарження постанови суду першої інстанції у передбачені законом строки.
Крім того, відповідно до положень ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України» (https://court.gov.ua/) та «Єдиний державний реєстр судових рішень» (https://reyestr.court.gov.ua), за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи та стадії її розгляду, як і ознайомитися з постановленим рішенням. Згідно з інформацією з офіційного сайту ЄДРСР (https://reyestr.court.gov.ua/ Review/115812683) оскаржувана постанова зареєстрована на сайті 28 лютого 2025 року з забезпеченням надання загального доступу 03 березня 2025 року.
З урахуванням зазначеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримував своєчасно копію оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Посилання ОСОБА_1 на дію в Україні воєнного стану та на бойові дії на території Миколаївської області, як поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суд вважає не обґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 належним чином не доведено як саме вказані обставини стали йому перешкодою для звернення до суду з апеляційною скаргою у встановлені законом строки. 
Надані ОСОБА_1 в судовому засіданні копії документів про його дистанційну роботу в СТОВ «Промінь» в період з 15 січня 2025 року по 15 вересня 2025 року не свідчать про об`єктивні перешкоди для подачі апеляційної скарги в строки, визначені чинним законодавством.
Інших поважних причин пропуску строку, ОСОБА_1 та його захисником – адвокатом Ковалем В.І. під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не зазначено.
Апеляційна скарга, подана після закінчення встановленого законом строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
За встановлених обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 не підтверджено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, у задоволенні його клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку оскарження постанови судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2025 року слід відмовити та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.
При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи апеляційної скарги щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки за результатами розгляду апеляційної скарги по суті.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу Toyota Landcruiser, номерний знак НОМЕР_1 - відмовити.
Апеляційну скаргу з додатками повернути особі, яка її подала.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.В. Крамаренко