ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 листопада 2025 року | м. Дніпро | справа № 415/1754/21(2-а/329/8/2021)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Олефіренко Н.А., Білак С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2021 року (суддя Покопцева Д.О.) в справі № 415/1754/21 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови від 17 березня 2021 року № 146257 про накладення адміністративного стягнення за частиною першою статті 204-2 КУпАП.
Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2021 року позов задоволено.
Скасовано постанову № 146257 від 07 березня 2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП закрито за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач особисто повідомив під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що 06 березня 2021 року ним здійснено виїзд з адміністративних меж тимчасово окупованої території України шляхом перетинання лінії державного кордону України в межах території, що тимчасово не контролюється українською владою, тому посадова особа відповідача мала усі підстави вважати, що перетин лінії державного кордону України був лише способом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 204-2 КУпАП, а не самостійним правопорушенням, передбаченим статтею 204-1 КУпАП.
У спірних правовідносинах стаття 204-2 КУпАП є спеціальною відносно статті 204-1 КУпАП, адже перетин кордону може бути одним із способів вчинення правопорушення, передбаченого статтею 204-2 КУпАП (тобто фактичний виїзд з тимчасово окупованої території України здійснено з порушенням встановленого законодавством спеціального порядку, яким встановлено виключні шляхи для перетину відповідних адміністративних меж), а тому кваліфікація правопорушення, вчиненого позивачем, здійснена посадовою особою прикордонного органу, є вірною. 
Зауважує, що в Україні чітко визначені межі тимчасово окупованих внаслідок збройної агресії Російської Федерації територій, на які поширюється особливий правовий режим їх перетину, встановлений Кабінетом Міністрів України, а також встановлено порядок здійснення прикордонного контролю осіб, які перетинають межі ТОТ. Обов`язковою умовою прикордонного контролю осіб, які перетнули межі ТОТ, є облік їх в базах даних Держприкордонслужби. Оскільки облік осіб, які перетнули межі ТОТ, в базі даних Державної прикордонної служби України є обов`язковою умовою прикордонного контролю, то відсутність такої інформації в базі даних, прямо вказує на те, що особа порушила встановлений порядок в`їзду на ТОТ та виїзду з неї. 
Справа розглянута в порядку письмового провадження.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про розгляд справи за участю представника.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення № 146257 від 07.03.2021 року під час прикордонного контролю 06.03.2021 року виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який пояснив, що 06.03.2021р. в 15 годин 30 хвилин перетнув державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації на напрямку н.п. Успенка (ТОТ України) – н.п. Матвєєв Курган (РФ) в районі н.п. Успенка (Укр.), чим порушив п. 3 Порядку в`їзду, виїзду осіб та переміщення товарів, який затверджено постановою КМУ № 815 від 17.07.2019р. «Про затвердження Порядку в`їзду, виїзду осіб та переміщення товарів на ТОТ у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», тобто скоїв правопорушення, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, та врахувавши, зокрема, щире каяття особи та визнання ним вини, його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.
Суд першої інстанції вважав, що незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону, тому дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції.
Насамперед суд зауважує, що суд переглядає в апеляційному порядку цю справу за наявними в суді апеляційної інстанції матеріалами, а саме відновленим в порядку відновлення втраченого провадження рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2021 року та апеляційною скаргою відповідача.
Так, 26 травня 2021 року до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2021 року в адміністративній справі №415/1754/21(2-а/329/8/2021) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.  
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху до надходження справи з суду першої інстанції.
Копія ухвали направлена на адресу Чернігівського районного суду Запорізької області та отримана 02 червня 2021 року.
Матеріали справи Чернігівським районним судом Запорізької області суду апеляційної інстанції не направлені.
Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність справ Приморського районного суду Запорізької області, Приазовського районного суду Запорізької області, Чернігівського районного суду Запорізької області визначена за Вільнянським районним судом Запорізької області.
З урахуванням ненадходження до апеляційного суду матеріалів справи №415/1754/21(2-а/329/8/2021) та зміни територіальної підсудності 26 квітня 2023 року направлено на електронну адресу Вільнянського районного суду Запорізької області ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2021 року.
Листом, який надійшов 28 квітня 2023 року до апеляційного суду, Вільнянським районним судом Запорізької області повідомлено, що справа №415/1754/21 до Вільнянського районного суду Запорізької області не передавалась.
Повторно 02 травня 2023 року направлено на електронну адресу Вільнянського районного суду Запорізької області ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2021 року.
04 травня 2023 року до апеляційного суду надійшов лист Вільнянського районного суду Запорізької області, яким повідомлено, що судові справи Чернігівського районного суду Запорізької області не передавалися до Вільнянського районного суду Запорізької області після визначення підсудності, зазначено, що відповідно до даних, які містяться в комп`ютерній програмі «Д-3» Чернігівського районного суду Запорізької області, запит на витребування справи №415/1754/21, провадження №2-а/329/8/2021, надійшов до суду за вхідним №1698/21-Вх 02.06.2021 (зареєстровано як копія ухвали від 27.05.2021 про залишення апеляційної скарги без руху), в ОСК на справу відомості про направлення справи в апеляційну інстанцію відсутні.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, на виконання якої скаржником подано до суду докази на підтвердження сплати судового збору.
Судом 10 липня 2025 року направлено на електронну адресу Вільнянського районного суду Запорізької області ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2021 року разом з листом від 09 липня 2025 року за вих. №415/1754/21.
11 липня 2025 року до апеляційного суду надійшов лист Вільнянського районного суду Запорізької області, яким повідомлено, що справи з Чернігівського районного суду Запорізької області не передавались, тому надіслати матеріали справи №415/1754/21, провадження №2-а/329/8/2021, не виявляється можливим.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року покладено на Вільнянський районний суд Запорізької області вирішення питання про відновлення повністю втраченого судового провадження в адміністративній справі №415/1754/21(2-а/329/8/2021) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
09 жовтня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов лист Вільнянського районного суду Запорізької області щодо відновлення втраченого судового провадження, до якого долучено роздруковані копії ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2025 року та рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2021 року у справі №415/1754/21.
Інші матеріали справи у розпорядженні суду відсутні.
Крім того, відповідачем не виконано покладений на нього судом обов`язок щодо надання суду копії постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, правомірність якої є предметом спору у цій справі.
Стосовно суті позовних вимог суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення № 146257 від 07 березня 2021 року під час прикордонного контролю 06 березня 2021 року виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який пояснив, що 06 березня 2021 року в 15 годин 30 хвилин перетнув державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації на напрямку н.п. Успенка (ТОТ України) – н.п. Матвєєв Курган (РФ) в районі н.п. Успенка (Укр.), чим порушив п. 3 Порядку в`їзду, виїзду осіб та переміщення товарів, затверджено.го постановою Кабінету Міністрів України № 815 від 17 липня 2019 року «Про затвердження Порядку в`їзду, виїзду осіб та переміщення товарів на ТОТ у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», тобто скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. 
На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. 
Частиною першою статті 204-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї у вигляді накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, зокрема, до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року №2268-VIII (далі - Закон №2268-VIII), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та втратив чинність 07 травня 2022 року.
Відповідно до частин першої та третьої статті 12 Закону №2268-VIII в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду.
Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815 затверджено Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій (далі - Порядок № 815), який визначає процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях (далі - тимчасово окуповані території) та з таких територій.
Дія Порядку № 815 поширюється на всіх фізичних та юридичних осіб, які здійснюють такий в`їзд/виїзд і переміщення товарів через контрольні пункти в`їзду-виїзду, контрольні пункти в`їзду-виїзду на залізниці.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 815 (в редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення) в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку.
Контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.
Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.
За визначенням, наведеним у пункті 2 Порядку № 815, контрольний пункт в`їзду/виїзду - це комплекс будівель, спеціальних, інженерних споруд і технічних засобів, розташованих на спеціально визначеній земельній ділянці, де здійснюються заходи контролю в`їзду-виїзду осіб, транспортних засобів та товарів, які переміщуються на тимчасово окуповані території та з таких територій;
лінія розмежування - умовна лінія на місцевості між тимчасово окупованими територіями та контрольованими територіями, яка проходить по передньому краю передових позицій об`єднаних сил;
Отже, положення Порядку № 815 визначали правила в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду з них виключно через контрольні пункти, які розташовані на спеціально визначеній земельній ділянці в межах лінії розмежування, при цьому такі контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.
Відповідно, особа підлягає відповідальності за частиною першою статті 204-2 КУпАП виключно у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду.
Оскарженою в цій справі постановою на позивача накладено адміністративне стягнення за частиною першою статті 204-2 КУпАП за перетинання державного кордону з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації на напрямку н.п. Успенка (ТОТ України) – н.п. Матвєєв Курган (РФ) в районі н.п. Успенка (Укр.),
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний кордон України» від 04 листопада 1991 року №1777-XII (далі - Закон №1777-ХІІ) державним кордоном України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.
За положеннями частин першої та третьої статті 9 Закону № 1777-ХІІ перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Статтею 35 Закону № 1777-ХІІ установлено, що особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.
Зокрема, статтею 204-1 КУпАП установлена відповідальність за незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України.
Незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку № 815 забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.
Таким чином, об`єктивна сторона правопорушення, викладена в оскарженій позивачем постанові, не відповідає диспозиції частини першої статті 204-2 КУпАП. 
У статті 9 КУпАП законодавцем надано поняття адміністративного правопорушення, відповідно до якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 283 КУпАП, яка визначає зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
У зв`язку з відсутністю в постанові №146257 від 07 березня 2021 року об`єктивної сторони складу адміністративного порушення, передбаченого частиною першою статті 204-2 КУпАП, є правильним висновок суду першої інстанції про протиправність постанови № 146257.
Доводи апелянта про те, що у спірних правовідносинах стаття 204-2 КУпАП є спеціальною відносно статті 204-1 КУпАП, адже перетин кордону може бути одним із способів вчинення правопорушення, передбаченого статтею 204-2 КУпАП (тобто фактичний виїзд з тимчасово окупованої території України здійснено з порушенням встановленого законодавством спеціального порядку, яким встановлено виключні шляхи для перетину відповідних адміністративних меж), а тому кваліфікація правопорушення, вчиненого позивачем, здійснена посадовою особою прикордонного органу є вірною, суд відхиляє, позаяк стаття 204-2 утворює самостійний склад правопорушення (порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї), тоді як статтею 204-1 установлена відповідальність за незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України.    
В порушення частини другої статті 77 КАС України відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а аргумент апелянта про невра-хування судом першої інстанції визнання позивачем вини, є безпідставним, позаяк за відсут-ності належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів вчинення позивачем право-порушення визнання позивачем певних обставин не може бути єдиним та достатнім доказом доведеності факту скоєння правопорушення.
Враховуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність постанови.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.
Оскільки предметом позову в цій справі є  рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 268-272, 286, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2021 року в справі № 415/1754/21 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2021 року в справі № 415/1754/21 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 05 листопада 2025 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 05 листопада 2025 року.
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак