Справа № 346/1576/25 
Провадження № 22-ц/4808/1261/25 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 червня 2025 року, ухвалене в складі судді Калинюка О.П. в м. Коломиї, повний текст якого складено 23 червня 2025 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У березні 2025 АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «Акцент-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк».
11.02.2022 між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №АВН0СТ155101644593873359, підписаний електронним підписом позичальника, щодо надання останньому кредиту в розмірі 39000,00 грн. строком на 36 місяців (тобто до 10.02.2025) зі сплатою процентів у розмірі 75,00% річних та комісії в розмірі 0,00 грн.
АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику кредит у розмірі, відповідно до умов договору.
Однак, позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував.
Станом на 29.03.2025 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 77629,58 грн. та складається із: 38518,75 грн. - заборгованість за кредитом; 39110,83 грн. - заборгованість за відсотками.
Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути на свою користь з відповідача.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 червня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за Кредитним договором №ABH0CT155101644593873359 від 11.02.2022 в загальному розмірі 77629 гривень 58 копійок, визначену станом на 29.03.2025 року, а також судові витрати в розмірі 2422 гривні 40 копійок.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного встановлення обставин справи.
Зазначає, що користувався платіжною карткою позивача, однак 11 лютого 2022 року не звертався із заявою про видачу кредиту, жодних кредитних договорів із позивачем не укладав та не просив перераховувати йому будь-які грошові кошти.
Задовольняючи позовні вимоги суд керувався меморіальним ордером №TR.21954122.35282.65455 від 11 лютого 2022 року, про що вказав у мотивувальній частині свого рішення. Однак, судом не звернуто увагу, що вказаний меморіальний ордер не підписаний уповноваженою посадовою особою та не засвідчений печаткою банку, містить лише надрукований текст. А без таких обов`язкових реквізитів як підпис та печатка він не може вважатися документом, і тим більше не може вважатися доказом у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України. Крім того, зазначеним меморіальним ордером не підтверджується, що конкретно на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти і що він дійсно їх отримав.
Вказує, що вертався до суду першої інстанції з клопотанням про витребування доказів, у якому просив: витребувати в Акціонерного товариства «Акцент-Банк» оригінал кредитного договору №АВН0СТ155101644593873359; паспорт споживчого кредиту швидка готівка; оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг; меморіальний ордер про видачу кредитних коштів. У задоволенні клопотання судом відмовлено, на думку апелянта, безпідставно, оскільки клопотання є належно обґрунтованим, до того ж вказані докази він не міг здобути самостійно. У матеріалах справи відсутній кредитний договір №АВН0СТ155101644593873359, за яким стягнуто заборгованість. Інші електронні документи позивача відповідачем поставлені під сумнів на підставі статті 95 ЦПК України, оскільки стверджує, що жодні документи з позивачем не підписував і кредитний договір не укладав.
Вважає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував позовні вимоги. АТ «Акцент-Банк» обґрунтувало свої позовні вимоги: анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку; заявою про видачу кредиту швидка готівка; паспортом споживчого кредиту «Швидка готівка», таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, випискою за кредитом. Проте, вказані документи, окрім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку не містять підпису відповідача. Стверджує, що їх не підписував.
При цьому, заява про видачу кредиту та паспорт споживчого кредиту самі по собі не можуть означати укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20). Отже, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні, запропоновані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком паспорт споживчого кредиту за програмою та заява клієнта не могли би розцінюватися як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують факт отримання кредиту та прийняття споживачем саме тих умов кредитування та відсотків про які стверджує позивач. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з частиною четвертою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Також вважає, що судом не враховано висновки Верховного суду, викладені у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23 (касаційне провадження №61-92св24), що відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, навіть за умови доведення позовних вимог є очевидною недобросовісність позивача та порушення прав споживачів, що унеможливило би стягнення заборгованості в такому розмірі. Розмір відсотків, які стягнув суд першої інстанції більше ніж в 100 разів перевищують зазначене позивачем тіло кредиту.
Розмір заборгованості, про який заявляє заявник не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
При цьому позивачем не доведено факт отримання відповідачем кредиту. Документи, які додані до позовної заяви і нібито містять підпис відповідача, насправді ним не підписувалися, і в матеріалах справи відсутні докази їх підписання. Вказує, що не приймав оферту позивача, і матеріали справи не містять доказів її прийняття. Позовні вимоги обґрунтовані виключно створеними позивачем документами, створення яких залежить від його волі та не підтверджується іншими доказами.
Просить рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
АТ «Акцент-Банк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Вказує, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 19.12.2020 в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг, приєднався до них та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до Умов та Правил, викладеними на сайті банку. В подальшому, перебуваючи клієнтом банку, скористався додатковою послугою – «Швидка готівка», що не є встановленням кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідно до умов цієї послуги ОСОБА_1 за допомогою сервісу «А24» уклав в електронній формі з банком додатковий кредитний договір №ABH0CT155101644593873359 від 11 лютого 2022 року на суму 39000,00 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентів у розмірі 75% на рік. Договір (Заява) про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT155101644593873359 від 11.02.2022 (в якій зазначені всі умови договору, у тому числі і процентна ставка) підписаний відповідачем простим електронним підписом. Даний спосіб підписання передбачений постановою Правління Національного банку України від 18 травня 2022 року №100 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України». У разі, якщо один із документів було підписано простим електронним підписом у вигляді ОТП-паролю, то варто зазначити, що відповідач (підписавши Анкету-Заяві про Приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку) погодився на його використання згідно до п. 1.1.3.2.9 УіПу.
Додана додатком до позову Виписка по рахунку відповідача підтверджує погашення кредиту.
А на підтвердження перерахування кредитних коштів до позову було додано меморіальний ордер зі значенням відповідної суми кредиту, яка була перерахована ОСОБА_1 . Оскільки Ордер було вилучено з електронного реєстру, він не містить позначень. Тому до відзиву додатково надано меморіальний ордер, підписаний банком.
У п. 9 Заяви клієнта №ABH0CT155101644593873359 від 11.02.2022 зазначено номер карти, на який було зараховано кошти кредиту. Додатково надано виписку по картці НОМЕР_1 , з якої, крім надходження кредитних коштів, також вбачається і їх використання.
Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду залишити без змін; розглядати справу за відсутності представника АТ «А-Банк».
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна позову у цій справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19.12.2020 ОСОБА_1 шляхом підписання Анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг та засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який буде використовуватись для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку ABank24 з метою засвідчення його дій згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с. 10).
11.02.2022 ОСОБА_1 підписав Заяву про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT155101644593873359, за якою сторони засвідчили, що така разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Паспортом споживчого кредиту та таблицею обчислення загальною вартістю кредиту складають договір.
У відповідності до п.п. 1-8 Кредитного договору №ABH0CT155101644593873359 від 11.02.2022 вид кредиту послуга «Швидка готівка», тип кредиту – строковий; мета отримання кредиту – придбання товарів, здійснення платежу, оплата послуг; сума кредиту 39000 грн.; строк – 36 місяців, тобто до 10.02.2025 включно; процентна ставка – 75% на рік; розмір щомісячного платежу – 2767,66 грн. (а.с. 13).
Номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту – 5375235211835085 (п. 9 Договору).
Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис (ключ зазначений в Анкеті-заяві приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 19.12.2020. Протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису – а.с. 16).
Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» також містить аналогічні умови, які викладені в заяві про надання послуги «Швидка готівка» і також підписаний електронним підписом відповідача (а.с. 11-12).
У Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит зазначені дати платежу – всього 36, по 2767,59 грн. з 11.03.2022 по 10.02.2025, сума кредиту – 39000 грн., проценти за користування кредитом в загальному – 60635,69 грн., реальна річна процентна ставка - 109,04%, загальна вартість кредиту – 99635,69 грн. (а.с. 15).
На підтвердження видачі кредиту до матеріалів справи долучений меморіальний ордер №TR.21954122.35282.65455 від 11.02.2022, відповідно до якого ОСОБА_1 на його банківський рахунок в АТ «А-банк» видано кредит сумі 39000,00 грн. згідно Договору №ABH0CT155101644593873359 від 11.02.2022 (а.с. 20).
За змістом Виписки по кредиту за період з 11.02.2022 по 28.03.2025 позичальник користувався кредитом, частково погашав заборгованість. Сума заборгованості станом на 28.03.2025 становить 77629,58 грн. (а.с. 21-24).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №ABH0CT155101644593873359 від 11.02.2022, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 станом на 29.03.2025 наявна заборгованість за кредитним договором на суму 77629,58 грн., яка складається із: 38518,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 39110,83 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 17-19).
З виписки по картці № НОМЕР_2 вбачається користування відповідачем кредитними коштами тривалий час, систематичне погашення боргу частинами (а.с. 145-175).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 , наявність заборгованості за тілом кредиту та відсотками.Однак, відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за вказаним кредитним договором відповідно до його умов, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань.Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому кредитними коштами, а також на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У справі встановлено, що 11.02.2022 ОСОБА_1 підписав Заяву про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT155101644593873359 електронним підписом (ключ зазначений в Анкеті-заяві приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 19.12.2020. Протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису – а.с. 16), що відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів.
Підпис відповідача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.
Кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому, кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.
Отже, договір про надання фінансового кредиту підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не було підписано кредитний договір, і що такий в матеріалах справи відсутній.
Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту також підписані позичальником електронним підписом (а.с. 11-12, 15).
Що стосується доводів апелянта про те, що позивачем не надано доказів видачі йому кредитних коштів, то в матеріалах справи міститься копія меморіального ордеру №TR.21954122.35282.65455 від 11.02.2022, відповідно до якого ОСОБА_1 на його банківський рахунок в АТ «А-банк» видано кредит сумі 39000,00 грн. згідно Договору №ABH0CT155101644593873359 від 11.02.2022 (а.с. 20).
Зазначення апелянтом про те, що долучений до позову меморіальний ордер є неналежним доказом, оскільки не містить підписів і печатки банку, а надану з підписами і печаткою копію меморіального ордеру на стадії апеляційного не слід брати до уваги, оскільки така подана з порушенням процесуальних строків для подання доказів, безпідставне.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В даному випадку меморіальний ордер про переказ коштів не є новим доказом, оскільки подавався до суду першої інстанції. Хоча з огляду на подання позову та додатків до нього в електронній формі і вилучення такого ордера з електронного реєстру не було відображено підпису уповноваженої посадової особи та печатки банку. А до подання апеляційної скарги у позивача не виникало необхідності спростувати такі твердження про невідповідність вимогам вказаного документу.
Крім того, згідно виписки по картці № НОМЕР_1 , номер якої співпадає із вказаним позичальником в Заяві про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT155101644593873359 (п. 9 Договору), 11.02.2022 на вказаний рахунок було зараховано 39000,00 грн. кредитних коштів. І відповідач тривалий час систематично користувався ними.
Отже, матеріалами справи спростовуються доводи відповідача про те, що він не укладав з позивачем кредитний договір 11.02.2022 і не підписував Договір, Паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту, не отримував кредитних коштів за цим договором.
Що ж стосується тверджень апелянта про те, що розмір визначених відсотків по кредиту суперечить п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливим, не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Згідно ч. 8 вказаного Закону нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Аналіз кредитного договору дозволяє дійти висновку, що сторони погодили процентну ставку за правомірне користування кредитними коштами, а не відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що настає у разі невиконання зобов`язань за договором. Відтак, твердження відповідача, що процентна ставка суперечить п. 5 ч. 3 ст. 18 3У «Про захист прав споживачів», є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України і вони у даному випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань.
За таких обставин, підстав для висновку про несправедливість умов договору в частині встановлення розміру плати за правомірне користування кредитними коштами і визнання їх недійсними судом не встановлено.
Доказів того, що вказані умови договору містять нечіткі або двозначні положення, про що вказано в ч. 8 ст. 18 3У «Про захист прав споживачів», матеріали справи також не містять.
Сторони вільно уклали вказаний кредитний договір і вільного погодилися на його мови. Доказів протилежного суду не надано. Вказаний кредитний договір чи його окремі положення відповідачем не оскаржувалися і недійсними не визнавалися.
А оскільки відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитним договором, така заборгованість підлягає стягненню з відповідача.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору.
Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                        О.О. Томин
Судді:                                                                В.А. Девляшевський
                                                                       Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2025 року.