П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/9439/24	

 	Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.                                  Дата і місце ухвалення: 09.07.2025р., м. Одеса                                   	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.
         
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
-          визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2024р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.03.2022р. до 30.09.2023р.; 
-          зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, у розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.03.2022р. до 30.09.2023р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у період з 25.09.2021р. по 30.09.2023р. він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , розташованій у АДРЕСА_1 . У період з 24.02.2022р. по 30.09.2024р. ОСОБА_1 щоденно брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, що підтверджується довідками військової частини НОМЕР_1 вих. №154/54/23/1/65/775 від 13.02.2023р. та вих. №154/54/23/1/65/2375 від 20.12.2023р. Однак, за вказаний період служби позивача військова частина НОМЕР_1 не виплатила у повному обсязі додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2024р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 09.07.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення його позову у повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції необґрунтовано виходив з відсутності у військової частини НОМЕР_1 статусу суб`єкта владних повноважень та, відповідно, обов`язку доказування у даній справі. Апелянт стверджує, що в розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України військова частина НОМЕР_1 є суб`єктом владних повноважень. 
Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції прийнято до уваги подані відповідачем заперечення на позовну заяву та заперечення на відповідь на заперечення, які від імені військової частини НОМЕР_1 підписано командиром військової частини капітаном 1 рангу ОСОБА_2 . Однак, в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності у ОСОБА_2 повноважень на підписання та подання процесуальних документів від імені військової частини НОМЕР_1 . 
Посилається апелянт і на те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції необґрунтовано здійснив посилання на директиви Міністра оборони України від 07 березня 2022 року №248/1217, від 25 березня 2022 року №248/1298, від 18 квітня 2022 року №248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а також окреме доручення від 23 червня 2022 року №912/з/29. Судом не враховано, що зазначені директиви, телеграми, доручення не доводилися у встановленому порядку до ОСОБА_1 , вони не пройшли державну реєстрацію та не були офіційно опубліковані, а тому вважаються такими, що не набрали чинності, у відповідності до п.5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992р. №731. 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що довідкою від 13.02.2023р. вих.№154/54/23/1/65/775 підтверджено безперервну безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави  у зв`язку з військовою агресією рф проти України, зокрема з 24.02.2022р. по 13.02.2023р. (без зазначення виключення  будь-яких періодів). Також, витягами з бойових розпоряджень військового коменданта оборони АДРЕСА_1 визначено цілодобовий та постійний порядок виконання бойових завдань. В період часу з 24.02.2022р. по 24.12.2022р. ОСОБА_1 ніс службу в добовому наряді за графіком доба/через добу, заступаючи в наряд у 08.00 год. одного дня до 08.00 год. другого дня. В період часу з 25.12.2022р. по 06.07.2023р. позивач ніс службу щоденно та цілодобово, без надання днів відпочинку. 
Військова частина НОМЕР_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Відповідач зазначає, що на підставі постанови КМУ від 28.02.2024р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за 20 місяців 2022-2023р.р. ОСОБА_1 виплачувалася додаткова винагорода на період дії воєнного стану пропорційно дням безпосередньої участі у розрахунку 100 тис.грн. Відповідач надав детальні пояснення щодо виплати позивачу помісячно спірної додаткового грошової винагороди, з посиланням на підставу такої виплати. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2021р. №239 та від 12.03.2024р. №84 у період з 25.09.2021р. по 12.03.2024р. ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2023р. №154/54/23/1/65/775 матрос ОСОБА_1 в період з 24.02.2022р. по теперішній час (13.02.2023р.) бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в м.Очаків Миколаївського району Миколаївської області.  Підстава: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022р. №50; витяг з бойового наказу начальника Очаківського гарнізону від 24.02.2022р. №1дск; витяг з бойового розпорядження оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26.04.2022р. №952т. Зазначено, що ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2023р. №154/54/23/1/65/2375 на користь ОСОБА_1 відповідачем виплачувалася додаткова винагорода на період дії воєнного стану з розрахунку 100  000,00 грн. в наступних розмірах:
-          за лютий 2022 року в сумі 5 000 грн. (виплачена у травні 2022 року);
-          за березень 2022 року в сумі 4 516,12 грн. (виплачена у травні 2022 року);
-          за квітень 2022 року в сумі 9 999,99 грн. (виплачена у травні 2022 року);
-          за травень 2022 року в сумі 54 838,71 грн. (виплачена у червні 2022 року);
-          за червень 2022 року в сумі 76 666,67 грн. (виплачена у липні 2022 року);
-          за липень 2022 року в сумі 48 387,10 грн. (виплачена в серпні 2022 року);
-          за серпень 2022 року в сумі 38 709,67 грн. (виплачена у вересні 2022 року);
-          за жовтень 2022 року в сумі 58 064,51 грн. (виплачена у листопаді 2022 року);
-          за листопад 2022 року в сумі 50 000 грн. (виплачена в грудні 2022 року);
-          за грудень 2022 року в сумі 77 419,36 грн . (виплачена в січні 2023 року);
-          за січень 2023 року в сумі 83 870,97 грн. (виплачена в лютому 2023 року);
-          за лютий 2023 року в сумі 96 428,57 грн. (виплачена в березні 2023 року);
-          за березень 2023 року в сумі 64 516,13 грн. (виплачена в квітні 2023 року);
-          за квітень 2023 року в сумі 63 333,33 грн. (виплачена в травні 2023 року);
-          за травень 2023 року в сумі 80 645,16 грн. (виплачена в червні 2023 року);
-          за червень 2023 року в сумі 93 333,33 грн. (виплачена в липні 2023 року).
Також, згідно вказаної довідки, у відповідний період на користь ОСОБА_1 виплачувалася і додаткова винагорода з розрахунку 30  000,00 грн. 
Вважаючи, що у період з 01.03.2022р. по 30.09.2023р. додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2024р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць, виплачувалася військовою частиною НОМЕР_1 не в повному обсязі ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходи з того, що  перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій саме по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. на місяць, передбаченої Постановою №168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови №168 означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та підтвердження цих обставин вказаними вище документами. Підставою для виплати додаткової винагороди є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців відбувається на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу. За наслідками дослідження наданих військовою частиною НОМЕР_1 доказів (копій рапортів командира батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , витягів з наказів командира військової частини, які містять посилання на записи Журналу бойових дій і бойові розпорядження) суд дійшов висновку, що у спірний період додаткова грошова винагорода у збільшеному до 100  000,00 грн. розмірі виплачена ОСОБА_1 у повному обсязі пропорційно часу його участі у визначених діях та заходах. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
На виконання указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №64 та «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022р. №69 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168.
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (у первинній редакції) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згодом цей пункт Постанови №168 був змінений згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 7 березня 2022 року №217, від 22 березня 2022 року №350, від 1 квітня 2022 року №400, від 1 липня 2022 року №754, від 7 липня 2022 року №793, від 08 жовтня 2022 року №1146, від 20 січня 2023 року №43.
Правова природа додаткової винагороди невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають зі статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.
Конкретизація умов, визначених положенням пункту 1 Постанови №168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року №793 доповнено Постанову №168 пунктом 2-1 такого змісту: «Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів». Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення.
Наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260), до якого наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року №98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за №382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесені зміни шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року №248/1217, від 25 березня 2022 року №248/1298, від 18 квітня 2022 року №248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім окреме доручення від 23 червня 2022 року №912/з/29 (далі - Окреме доручення), якими надав тлумачення терміну «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», встановив порядок визначення районів ведення бойових дій; визначив вимоги щодо документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та заходах, а також обов`язки керівників органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирів військових частин щодо організації належного документування участі у бойових діях та заходах та інше.
Отже, Міністр оборони України, як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови №168, шляхом прийняття в межах своїх повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
З уваги на це можна констатувати, що окремі рішення Міністра оборони України прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, у розмірі до 100  000 грн), мають належне юридичне підґрунтя.
Верховний Суд у постанові від 06 червня 2024 року у справі №400/1217/23, аналізуючи положення Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року №493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731, визнав обґрунтованими доводи скаржника, що рішення Міністра оборони України від   07 березня 2022 року №248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року №248/1529, від 23 червня 2022 № 912/з/29 підлягали обов`язковій державній реєстрації, позаяк містять норми, які зачіпають права, свободи та законні інтереси осіб, встановлюють організаційно-правовий механізм реалізації виплати додаткової винагороди.
У той же час, Верховний Суд у вказаній постанові відзначив, що така обставина як відсутність їх державної реєстрації, зважаючи на умови, в яких ці рішення Міністром оборони України приймалися, а також те, що вони фактично виконувалися керівниками органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирами військових частин упродовж періоду їх дії шляхом документування безпосередньої участі у бойових діях та заходах, є виправданою, має розумне пояснення і не може змінити їх юридичної сили.
З огляду на вказане, доводи апелянта про те, що окремі доручення/директиви не є актами Міністерства оборони України, яким визначені умови виплати додаткової винагороди при участі в бойових діях, є необґрунтованими.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.12.2024р. у справі №  200/5172/23.
Разом з тим, за пунктом 1 директиви №248/1298 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).
Згідно з пунктом 2 директиви №248/1298 на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:
100 000 грн - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
30 000 грн - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).
За пунктом 3 директиви № 248/1298 райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
Аналогічні за змістом положення містяться й в Окремому доручені від 23 червня 2022 року №912/з/29, відповідно до пункту 1 якого під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти, зокрема виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.
Пункт 2 розділу XXXIV Порядку №260 (в редакції, чинній з 01.02.2023р.) передбачає, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;
на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;
з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями.
Згідно пункту 4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Верховний Суд у постанові від 25 липня 2024 року у справі № 340/5934/23 вказав про те, що з аналізу наведених норм законодавства убачається, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн. на місяць є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, що виплачується їм на період дії воєнного стану та підлягає збільшенню до 100 000 грн., в розрахунку на місяць пропорційно часу їх безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів.
Виплата додаткової винагороди до 100 000 грн на місяць здійснюється за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні (за місцем штатної служби військовослужбовця) за умови документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця в зазначених бойових діях або заходах.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій саме по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. на місяць, передбаченої Постановою №168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови №168 означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та підтвердження цих обставин вказаними вище документами. Підставою для виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів відбувається на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу.
ОСОБА_1 не заперечує отримання ним сум додаткової грошової винагороди, відомості про виплату яких містяться у довідці військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2023р. №154/54/23/1/65/2375.
З наданих військовою частиною НОМЕР_1 доказів колегія суддів встановила, що підставами для нарахування і виплати додаткової винагороди до 100 000 грн. у відповідних сумах (пропорційно участі у бойових діях і здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) були накази командира військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди з відбиття вогневого ураження, рапорти командира батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , зокрема за період з 01.03.2022р. до 30.09.2023р.:
-          за 04.03.2022р., 05.03.2022р. - накази від 29.04.2022р. №124 та від 29.04.2022р. №125, рапорти від 04.03.2022р. та від 05.03.2022р.;
- за 3 доби квітня 2022 року - накази від 30.04.2022р. №№127, 128, 129, рапорти від 03.04.2022р., від 04.04.2022р. та від 18.04.2022р.;
- за 17 діб травня 2022 року - наказ від 01.06.2022р. №170, рапорт від 01.06.2022р.;
- за 23 доби червня 2022 року - наказ від 04.07.2022р. №207, рапорт від 03.07.2022р.;
- за 15 діб липня 2022 року - наказ від 03.08.2022р. №240, рапорт від 01.08.2022р.;
- за 12 діб серпня 2022 року - наказ від 03.09.2022р. №277, рапорт від 01.09.2022р.;
- за 18 діб жовтня 2022 року - наказ від 03.11.2022р. №348, рапорт від 01.11.2022р.;
- за 15 діб листопада 2022 року - наказ від 04.12.2022р. №384, рапорт від 02.12.2022р.;
- за 24 доби грудня 2022 року - наказ від 05.01.2023р. №8, рапорт від 02.01.2023р.;
- за 26 діб січня 2023 року - наказ від 14.02.2023р. №53, рапорт від 01.02.2023р.;
- за 27 діб лютого 2023 року - наказ від 06.03.2023р. №78, рапорт від 01.03.2022р.;
- за 20 діб березня 2022 року - наказ від 03.04.2023р. №111, рапорт від 01.04.2023р.;
- за 19 діб квітня 2023 року - наказ від 01.05.2023р. №144, рапорт від 01.05.2023р.;
- за 25 діб травня 2023 року - наказ від 05.06.2023р. №184, рапорт від 01.06.2023р.;
- за 28 діб червня 2023 року - наказ від 03.07.2023р. №217, рапорт від 01.07.2023р.
В наявних в матеріалах справи копіях рапортів командира батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 містяться посилання на бойові розпорядження та сторінки журналів бойових дій військової частини НОМЕР_1 .
За липень 2023 року на користь ОСОБА_1 не виплачувалася додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №168, у зв`язку з притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2023р. №253. 
За серпень-вересень 2023 року додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №168, не виплачувалася на користь позивача, оскільки починаючи з 23.07.2023р. на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2023р. №42-РС/дск ОСОБА_1 перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1  та не приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. 
Колегія суддів наголошує, що Постанова №168 визначає розмір додаткової винагороди не 100 000 грн., а до 100 000 грн., тобто встановлює 100 000 грн. як максимально можливий розмір суми додаткової винагороди, а не як гарантований за будь-яких обставин. Виплата цих сум здійснюється пропорційно участі в бойових діях, в порядку та на підставі документів зазначених судом вище.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.06.2024р. №420/2231/23.
У цій справі така винагорода позивачу виплачувалася і позивач це визнає, разом з тим вважає виплачені йому суми недостатніми, при цьому ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не навів чітких аргументів про те, які суми і за які періоди були б, на його думку, достатніми.
Жодних додаткових документів, передбачених пунктом 3 окремого доручення і пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260, чи інших доказів в підтвердження того, що він брав більшу кількість днів у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, аніж про це вказано в наказах військової частини НОМЕР_1 на виплату, ОСОБА_1 не надано. 
  Військова частина вказала про неможливість надання інших відомостей або доказів, окрім тих, які вже надані суду.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, твердження позивача про щоденне здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не знайшло підтвердження під час розгляду справи.
  Виконання інших завдань не може вважатися «безпосередньою участю», оскільки ці дії, попри свій характер бойової готовності, потребують окремого нормативного визначення та не охоплюються чинними підставами для виплати згідно з Постановою КМУ №168.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2025 року у справі №520/17681/23.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на довідку військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2023р. №154/54/23/1/65/775, оскільки вказана довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій та не являється визначеним пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260 документом, яким підтверджується безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів, для цілей виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168.
Як вбачається зі змісту довідки військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2023р. №154/54/23/1/65/2375 за всі інші дні спірного періоду, коли ОСОБА_1 не брав участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, на його користь виплачувалася додаткова грошова винагорода з розрахунку 30  000,00 грн. на місяць. 
За наведених обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що подані відповідачем заперечення на позовну заяву та заперечення на відповідь на заперечення підписано не уповноваженою особою, оскільки їх підписано командиром військової частини НОМЕР_1  капітаном 1 рангу ОСОБА_2 , який діє на підставі наказу Начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.09.2010р. №662.
Частиною третьою статті 55 КАС України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є не суттєвими, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 вересня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук