ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 182/4332/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року (суддя Кобеляцька-Шаховал І.О.) в адміністративній справі
за позовом Відділу № 16 у м. Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області
до  ОСОБА_1 
про затримання з метою забезпечення примусового видворення, 

в с т а н о в и в :

Відділ № 16 у м. Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернувся до суду з позовом, в якому просить затримати    та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення видворення.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що позивач не довів необхідність затримання ОСОБА_1 з метою ідентифікації, адже останній документований чинним паспортом.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що іноземець, який незаконно перебуває в Україні, може бути тимчасово затриманий також з метою видворення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.    
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, відповідачем не спростовується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином російської федерації, який 30.11.2017 в`їхав на територію України за паспортом російської федерації № НОМЕР_1 , чинним до 16.11.2027.
Після перетину кордону ОСОБА_1 не вчиняв належні дії щодо легального перебування на території України.
Відділом № 16 у місті Нікополі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 17.06.2025 прийнято рішення № 1234130100018664 про  примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина рф ОСОБА_1 , зобов`язано іноземця залишити територію України у термін до 08.07.2025.
Назване рішення особисто отримано відповідачем, що підтверджується підписом останнього, докази оскарження цього рішення матеріали справи не містять. 
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 названого рішення Відділом № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області прийнято рішення № 1234100100000470 від 10.07.2025 про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 .
Також відповідно до рішення Відділу № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області від 10.07.2025 вирішено помістити ОСОБА_1 до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, після чого Відділ № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем ані рішення Відділу № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області № 1234130100018664 про  примусове повернення до країни походження або третьої країни, ані рішення № 1234100100000470 від 10.07.2025 про примусове видворення з України, не оскаржувалися.
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що існує висока вірогідність втечі відповідача, а також існують підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення з огляду на ті обставини, що ОСОБА_1 з 2017 року перебуває в Україні без законних підстав, не вчиняв жодні дії з метою легалізації свого становища, рішення органу ДМС не виконує.
Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи обґрунтованими та достатніми для задоволення позову.
При цьому не є слушними доводи представника відповідача, що потреба в ідентифікації даних ОСОБА_1 відсутня, відповідно відсутні правові підстави для його затримання    та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача та його представника, що відповідно до Відповідно до ч. 1 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України заходи затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України вживаються за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.
Аналіз наведеної норми права дає можливість дійти висновку, що закон встановлює дві окремі підстави для застосування заходів затримання – необхідність ідентифікації особи та забезпечення примусового видворення за межі території України. При цьому конструкція наведеної норми «з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України» дає можливість застосувати такі підстави як сукупно, так і окремо одну від одної.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що підстави для ідентифікації ОСОБА_1 відсутні, адже відповідач документований діючим паспортом громадянина російської федерації, натомість зазначення судом першої інстанції цієї підстави разом з іншою –  забезпечення примусового видворення за межі території України, не змінює правову оцінку спірних правовідносин та не спростовую правильність висновків суду першої інстанції в цілому.
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

                              Керуючись ст.ст. 243, 289, 316, 322  Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

                              Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року в адміністративній справі № 182/4332/25 залишити без змін.
                              Постанова суду набирає законної сили з 11 вересня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 11 вересня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров