ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа № 420/11126/22
адміністративне провадження № К/990/21104/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В., 
суддів: Загороднюка А.Г., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу №420/11126/22 за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2023 року (колегія суддів у складі судді-доповідача Семенюка Г.В., суддів - Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.),
УСТАНОВИВ:
І. Історія справи
1. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської обласної прокуратури, у якому просила:
- визнати протиправними дії Одеської обласної прокуратури щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , у період з 01 квітня 2021 року по 28 липня 2022 року;
- зобов`язати Одеську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2021 року по 28 липня 2022 року відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 11 березня 2021 року №408к її звільнено з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 31 березня 2021 року.
3. У день звільнення відповідач не виплатив їй вихідну допомогу, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав.
4. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року у справі №420/7426/21, стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 22589 грн 39 коп.
5. На виконання указаних судових рішень відповідач 28 липня 2022 року нарахував позивачці 22589 грн 39 коп. вихідної допомоги при звільненні.
6. Отже, фактичний розрахунок відбувся лише 28 липня 2022 року.
7. З огляду на викладене, позивачка вважає, що на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, передбачений статтею 117 КЗпП України.
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
8. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено:
- визнано протиправними дії Одеської обласної прокуратури щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , у період з 01 квітня 2021 року по 28 липня 2022 року;
- зобов`язано Одеську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2021 року по 28 липня 2022 року в сумі 50405 грн 60 коп. (п`ятдесят тисяч чотириста п`ять гривень шістдесят копійок).
- стягнуто з Одеської обласної прокуратури за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).
9. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції установив наявність підстав для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
10. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивачки, суд застосував статтю 117 КЗпП України, яка була чинною на момент звільнення, та урахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, щодо зменшення розміру відшкодування.
11. Зокрема, зазначив, що у цій справі загальний розмір належних позивачці при звільненні виплат повинен складати 174475 грн 76 коп. (100%), з яких вихідна допомога при звільненні, виплачена на виконання судових рішень у справі №420/7426/21, становить 22589 грн 39 коп. (12,95%). 
12. Виходячи з принципу пропорційності суд вирішив, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50405 грн 60 коп. (12,95 % від 389232,48 грн середнього заробітку, розрахованого згідно з Порядком №100, за увесь період прострочення).
13. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2023 року рішення суду першої інстанції змінено.
У абзаці третьому резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року у справі №420/11126/22 слова та цифри «у розмірі 50405,60 (п`ятдесят тисяч чотириста п`ять гривень шістдесят копійок)», замінено словами та цифрами «в розмірі 21473,08 (двадцять одна тисяча чотириста сімдесят три) гривень 08 копійок».
У іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року у справі №420/11126/22 залишено без змін.
14. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
15. Проте, вирішуючи питання про розмір стягнення, апеляційний суд застосував статтю 117 КЗпП України у редакції, що набрала чинності з 19 липня 2022 року, та урахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, щодо зменшення розміру відшкодування.
16. Суд апеляційної інстанції визначив, що вихідна допомога при звільненні (22589,39 грн) складає 15% від 143645 грн 32 коп. (розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за 6 місяців).
17. Виходячи з принципу пропорційності, колегія суддів вважала, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 21473 грн 08 коп. (1158,48 грн. (середньоденна заробітна плата) х 15% х 124 робочі дні затримки розрахунку за 6 місяців).
Короткий зміст касаційної скарги 
18. Не погоджуючись із такою постановою суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
19. Як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі указує на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
20. Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування статті 117 КЗпП України, викладених у постановах у справах №480/3105/19, №825/1732/17, №807/1525/16, №200/4185/20-а, №160/13220/19, №200/5764/20.
21. Переконує, що апеляційний суд неправильно визначив кількість робочих днів у спірному періоді, що призвело до суттєвого зменшення розміру стягнення.
Позиція інших учасників справи
22. 03 липня 2023 року від Одеської обласної прокуратури надійшов відзив на касаційну скаргу позивачки, у якому відповідач заперечив проти доводів касаційної скарги та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін. 
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
23. 12 червня 2023 року до касаційного суду надійшла скарга ОСОБА_1 .
24. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2023 року для розгляду справи №420/11126/22 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Жука А.В., суддів - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
25. Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2023 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у справі №420/11126/22 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
26. Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2025 року закінчено підготовчі дії, справу №420/11126/22 призначено до касаційного розгляду у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.
27. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 вересня 2025 року, у зв`язку з відпусткою судді Мартинюк Н.М., для розгляду справи №420/11126/22 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Жука А.В., суддів - Мельник-Томенко Ж.М., Загороднюка А.Г.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
28. Наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 11 березня 2021 року №408к позивачку звільнено з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури, на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 31 березня 2021 року. 
29. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року у справі №420/7426/21, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: 
- визнано протиправною бездіяльність відповідача стосовно не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні; 
- стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 22589 грн 39 коп. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
30. 15 червня 2022 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/7426/21.
31. 28 липня 2022 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області здійснено виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі №420/742/21 у повному обсязі.
32. Таким чином, остаточний розрахунок з позивачкою щодо виплати належних їй коштів відповідач провів 28 липня 2022 року.
33. Позивачка, вважаючи що на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, звернулася до суду з цим позовом.
ІІІ. Позиція Верховного Суду 
34. За змістом частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
35. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
36. Частиною третьою статті 341 КАС України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
37. У межах цього касаційного провадження Суд вирішує питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивачки.
38. Так, частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
39. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
40. Згідно зі статтею 117 КЗпП України (у редакції чинній на момент звільнення позивачки) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
41. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» текст статті 117 КЗпП України викладено у такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.».
42. Указана редакція статті 117 КЗпП України набула чинності з 19 липня 2022 року.
43. Отже, у цій справі правовідносини виникли під час дії «старої редакції» статті 117 КЗпП України та продовжились після набрання чинності її «новою редакцією».
44. Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції зазначив, що період затримки з 01 квітня 2021 року (з наступного дня після звільнення) по 28 липня 2022 року (дата фактичного розрахунку) регулюється статтею 117 КЗпП України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка набрала чинності 19 липня 2022 року, тобто з обмеженням строку виплати у 6 місяців. До цього періоду апеляційний суд застосував принцип співмірності і зменшив розмір такої виплати.
45. У тексті касаційної скарги позивачка наполягає на необхідності нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за увесь період прострочення.
46. Колегія суддів зауважує, що після відкриття касаційного провадження у цій справі Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду сформувала єдиний підхід щодо застосування статті 117 КЗпП України до правовідносин, які виникли під час дії її «старої редакції» та продовжились після набрання чинності «новою редакцією», а також щодо можливості розповсюдження висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №761/9584/15-ц [про застосування принципу співмірності], на правовідносини, які регулюються статтею 117 КЗпП України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». Указані висновки викладено у постанові від 06 грудня 2024 року у справі №440/6856/22.
47. У вказаній постанові Судова палата констатувала, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 117 КЗпП України, у редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України», та були припинені на момент чинності дії статті 117 КЗпП України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: 
- правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 117 КЗпП України (у попередній редакції); 
- у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 117 КЗпП України (у новій редакції).
48. З урахуванням наведених висновків колегія суддів констатує помилкове застосування судами попередніх інстанцій статті 117 КЗпП України при вирішенні цього спору.
49. Також, Судова палата зазначила, що із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності. 
50. Крім того, з прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до статті 233 КЗпП України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями. 
51. У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку лише за шість місяців, Судова палата вирішила, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №761/9584/15-ц [принцип співмірності], до правовідносин, які регулюються статтею 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», не є можливим.
52. Судами попередніх інстанцій установлено, що спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 01 квітня 2021 року по 28 липня 2022 року, а тому такий умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (19 липня 2022 року) і після цього.
53. Застосовуючи наведені висновки для вирішення цього спору колегія суддів констатує, що період з 01 квітня 2021 року по 18 липня 2022 року регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строком виплати у шість місяців. До указаного періоду суд, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, може застосувати принцип співмірності.
54. Проте період з 19 липня 2022 року по 28 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До указаного періоду не є можливим застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №761/9584/15-ц [щодо принципу співмірності].
55. З урахуванням викладеного колегія суддів констатує, що суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивачки середнього заробітку, передбаченого статтею 117 КЗпП України, однак допустив помилку при застосуванні редакцій указаної статті, що мало наслідком неправильне визначення розміру відшкодування, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 .
Висновок за результатом розгляду касаційної скарги 
56. За результатами касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення колегія суддів констатує, що висновок суду апеляційної інстанції є таким, що зроблений без повного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи, ґрунтується на помилковому застосуванні норм матеріального права, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України. 
57. Натомість суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів та не може установлювати або вважати доведеними обставини, які не були установлені в оскаржуваній постанові.
58. Тож, Суд дійшов висновку про наявність підстав для нового розгляду цієї справи.
59. За змістом статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
60. З урахуванням наведених мотивів, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
IV. Висновки щодо судових витрат
61. З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у справі №420/11126/22 скасувати.
3. Справу №420/11126/22 направити на новий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................
А.В. Жук
А.Г. Загороднюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду