ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 463/2671/17
провадження № 51-3458 кмо 24
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого        ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,                                     ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
за участю:
секретаря судового засідання                   ОСОБА_8 ,
прокурора                                        ОСОБА_9 ,
захисника                                        ОСОБА_10 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 23 грудня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 травня 2024 року постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12016140040004174, за обвинуваченням 
ОСОБА_11 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3-5 статті 191 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
Ухвалою від 23 грудня 2022 року Сихівський районний суд м. Львова кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3-5 статті 191 КК, закрив у зв`язку з відмовою представника потерпілого від обвинувачення, а цивільний позов ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» до обвинуваченого залишив без розгляду.
ОСОБА_11 було обвинувачено у тому, що він, працюючи заступником генерального директора з наземного обслуговування ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна», у період з 19 січня по 05 травня 2016 року шляхом зловживання службовим становищем, за попередньою змовою з групою невстановлених посадових осіб цього товариства, заволодів коштами компанії у великих розмірах на суму 3 020 000 грн. Так, не встановлені слідством службові особи ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» нібито за надані цьому товариству послуги видавали платіжні доручення про перерахування коштів на рахунки інших компаній, а саме ТОВ «Нью Систем АМ», ТОВ «Запоріжендлінг» і Міжнародного аеропорту «Львів» ім. Данила Галицького, а реквізити вказували ТОВ «Захід Квиток Сервіс», з яким ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» не мало фінансових відносин. Після зарахування коштів на рахунок ТОВ «Захід Квиток Сервіс» ОСОБА_11 , будучи директором цього товариства, заволодів указаними коштами, шляхом зловживання своїм службовим становищем
Суд, беручи до уваги те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12016140040004174 розпочалося та здійснювалося у формі приватного обвинувачення, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 477 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у редакції, яка діяла до 11 січня 2019 року, та ураховуючи, що представник юридичної особи, яка є потерпілою стороною, будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду справи, тривалий час не з`являвся в судове засідання, розцінив це як відмову від обвинувачення, а тому закрив кримінальне провадження на підставі ч. 6 ст. 340, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 30 травня 2024 року залишив ухвалу місцевого суду без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 листопада 2022 року у справі № 367/3236/19, прокурор стверджує, що суд першої інстанції помилково послався на ч. 6 ст. 340 КПК, як на підставу для закриття кримінального провадження у зв`язку з неприбуттям потерпілого в судове засідання, що прирівнюється до його відмови від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, оскільки вказана процесуальна норма діє лише тоді, коли їй передують обставини, передбачені частинами 2, 3 статті 340 КПК, а саме тільки після відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення. На думку скаржника, оскільки прокурор надав суду достатньо доказів для визнання ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3-5 статті 191 КК, і від обвинувачення не відмовлявся, кримінальне провадження не набуло статусу приватного, тому й не могло бути закритим у зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення. Таким чином, резюмує касатор, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог КПК і не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, а апеляційний суд формально розглянув апеляційну скаргу прокурора та всупереч вимогам ст. 419 КПК не проаналізував належним чином наведених у ній доводів стосовно незаконності, необґрунтованості й невмотивованості рішення місцевого суду і не надав на них жодних відповідей. 
В запереченнях захисник ОСОБА_10 , посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги прокурора, просив відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без зміни.
Підстави розгляду кримінального провадження об`єднаною палатою
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2025 року матеріали провадження за вказаною касаційною скаргою прокурора на підставі ч. 2 ст. 434-1 КПК було передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
У вказаній ухвалі колегія суддів зазначила, що у рішеннях від 21 серпня, 16 вересня, 07 жовтня та 13 листопада 2019 року, від 28 квітня 2021 року відповідно у справах № 149/3394/18, № 127/331/18, № 766/20965/17, № 144/89/19, № 761/31103/18 колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду зробили висновок про те, що з огляду на принцип правової визначеності, положення ч. 3 ст. 22 Конституції України та пріоритет застосування правил ст. 8, ч. 4 ст. 26 КПК перед приписами ч. 1 ст. 5 цього Кодексу, внесення змін до ст. 477 КПК не позбавляє права потерпілого (його представників) звернутися до суду із заявою про відмову від обвинувачення, оскільки досудове розслідування розпочато у формі приватного обвинувачення і тому має бути закінчено з дотриманням норм, що визначають особливості розгляду справ приватного обвинувачення.
Колегія суддів Першої судової палати вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах у згаданих вище рішеннях колегій суддів Третьої судової палати, оскільки, на переконання вказаної колегії суддів, ст. 5 КПК є нормою прямої дії і саме вона має бути застосована на будь-якій стадії здійснення кримінального провадження в разі внесення змін до КПК. З урахуванням зазначеного, внесення змін до ч. 1 ст. 477 КПК відповідно до положень ст. 5 цього Кодексу позбавляє потерпілого права на відмову від приватного обвинувачення у справі, яку було розпочато за вказаною процедурою до набуття чинності Законом України від 06 грудня 2017 року № 2227-VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» (далі - 
Закон № 2227-VIII), який набрав чинності 11 січня 2019 року.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримала доводи касаційної скарги.
Захисник ОСОБА_10 заперечував щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просив судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів об`єднаної палати дійшла наступних висновків.
Суд касаційної інстанції під час розгляду кримінального провадження діє виключно в межах доводів касаційної скарги і вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, що прямо передбачено ст. 433 КПК. Згідно з цією нормою, касаційний суд перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права лише у межах касаційної скарги.
Статтею 437 КПК передбачено недопустимість погіршення правового становища виправданого та засудженого поза межами вимог касаційних скарг прокурора, потерпілого чи його представника, тобто Суд має право скасувати або змінити судове рішення лише з підстав, наведених у касаційній скарзі, та в межах заявлених вимог.  
Таким чином, суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями самостійно відшукувати інші порушення чи нові обставини, які не є предметом оскарження, та не може виходити за межі доводів скарги для погіршення правового становища засудженого.
Так, у касаційній скарзі прокурора відсутні доводи на спростування висновків судів попередніх інстанцій, що внесення змін до ч. 1 ст. 477 КПК Законом № 2227-VIII (виключення п. 3) не позбавляє потерпілого права на відмову від приватного обвинувачення у провадженні, розпочатому до набрання чинності цим Законом.
З урахуванням наведеного, за відсутності процесуального приводу, а саме доводів у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів об`єднаної палати не вбачає підстав для формування висновку про застосування норми права про те, чи позбавляє внесення змін до ч. 1 ст. 477 КПК Законом № 2227-VIII права потерпілого на відмову від приватного обвинувачення у провадженні, розпочатому до набрання чинності цим Законом, щодо застосування якої колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду передала справу на розгляд об`єднаної палати.
Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги сторони обвинувачення щодо безпідставно закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК з урахуванням положень ч. 6 ст. 340 цього Кодексу, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_11 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3-5 статті 191 КК, в період січня-травня 2016 року, внесення відомостей до ЄРДР та досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось у формі приватного обвинувачення, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 477 КПК в редакції до 11.01.2019.
В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» протягом тривалого часу, а саме з 2016, була обізнано про те, що судом розглядається кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 , у якому дана юридична особа визнана потерпілим, неодноразово її представник викликався в судові засідання для допиту та з`ясування обставин справи, оскільки обвинувачений своєї вини не визнавав, стверджуючи про те, що всі отримані помилково кошти у повному обсязі були повернуті Товариству, однак, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи, представник потерпілого в судове засідання не з`являвся з 2020 року, не цікавився процесом розгляду справи, не вжив будь-яких заходів щодо участі в судових засіданнях.
За наведених обставин, враховуючи численні неявки в судове засідання представника потерпілого протягом тривалого часу, який був повідомлений про час розгляду справи належним чином, місцевий суд дійшов висновку, що зазначене  свідчать про його відмову від обвинувачення, а тому закрив кримінальне провадження на підставі ч. 6 ст. 340, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК.
Прокурор не погодився з ухвалою місцевого суду та подав апеляційну скаргу, яку судом апеляційної інстанції залишено без задоволення.
На обґрунтування свого рішення апеляційний суд вказав, що суд дійшов правомірного висновку щодо закриття цього кримінального провадження на підставі відмови потерпілої сторони від обвинувачення (п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК), хоча така відмова була взята до уваги через систематичну неявку представника потерпілого в суд першої інстанції.
Однак, колегія суддів вважає, що наведені в оскаржуваних судових рішеннях мотиви ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм кримінального процесуального законодавства.
Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник, відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.
Правила відмови від підтримання державного обвинувачення встановлено ч. 1 ст. 340 КПК, в якій зазначено, що якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, після виконання вимог статті 341 цього Кодексу він повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення і викласти мотиви відмови у своїй постанові, яка долучається до матеріалів кримінального провадження. 
Також норми ст. 340 КПК регламентують подальшу процедуру розгляду кримінального провадження внаслідок відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, зокрема:
- головуючий роз`яснює потерпілому його право підтримувати обвинувачення в суді;
- якщо потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення в суді, головуючий надає йому час, необхідний для підготовки до судового розгляду, а кримінальне провадження за відповідним обвинуваченням набуває статусу приватного і здійснюється за процедурою приватного обвинувачення.
Згідно ч. 6 ст. 340 КПК повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був викликаний у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після настання обставин, передбачених у частинах другій і третій цієї статті, прирівнюється до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.
Законодавцем ст. 340 КПК викладена у певній послідовності і це означає, що одній дії повинна передувати інша, з огляду на що суд вправі застосувати положення ч. 6 вказаної процесуальної норми лише після відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.
Проте матеріали цього кримінального провадження свідчать, що прокурор у суді першої інстанції не відмовлялася від підтримання державного обвинувачення.
Не містять матеріали кримінального провадження й постанови про таку відмову, як того вимагають приписи ч. 1 ст. 340 КПК.
Застосуванню ч. 6 ст. 340 КПК повинна передувати відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення, оскільки без такої, навіть за умови неявки потерпілої у судові засідання, не можна вважати, що кримінальне провадження набуло форми приватного і прирівнювати таку неявку до відмови від обвинувачення. Адже відповідне обвинувачення набуває статусу приватного і здійснюється за процедурою приватного обвинувачення, якщо потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення в суді.
Наведене правозастосування корелюється із практикою Суду (постанова від 03.11.2022 в справі № 367/3236/19, провадження № 51-2444 км22).
Водночас, у цьому кримінальному провадженні місцевий суд залишив поза належною увагою положення ст. 325 КПК, згідно з якою, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.
Суд першої інстанції не використав вказаних процесуальних можливостей та відповідно в повній мірі не забезпечив належного розгляду кримінального провадження.
Під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції не усунув вказаних порушень кримінального процесуального законодавства, розглянувши формально апеляційну скаргу прокурора.
З урахуванням викладеного, колегія суддів об`єднаної палати вважає, що під час розгляду даного кримінального провадження допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тому висновки судів про правильність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_11 на підставі п. 7 
ч. 1 ст. 284 та ч. 6 ст. 340 КПК є передчасними, а оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 438 КПК, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Під час нового розгляду місцевому суду необхідно врахувати наведене, провести судовий розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України, за наслідком якого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 434, 434-2, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 23 грудня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 травня 2024 року щодо  ОСОБА_11 скасувати і призначити  новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 
 
ОСОБА_1 
 
ОСОБА_2                                    ОСОБА_3                           ОСОБА_4 
 
ОСОБА_5                                    ОСОБА_6                               ОСОБА_7