ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 990/98/25
провадження № 11-245заі25
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачки Стрелець Т. Г.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Ступак О. В., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бірюков Андрій Олександрович, на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2025 року (судді Стеценко С. Г., Чиркін С. М., Тацій Л. В., Бевзенко В. М., Кравчук В. М.) у справі № 990/98/25 за його позовом до Вищої ради правосуддя про визнання нечинними, протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, 
 
У С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст позовних вимог
 
1.      19 березня 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якого діє адвокат Бірюков Андрій Олександрович (далі - адвокат, представник позивача), звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції (далі - Касаційний адміністративний суд) з позовною заявою до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), у якій просив:
-         визнати нечинним, протиправним та скасувати рішення ВРП від 18 лютого 2025 року № 267/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України» повністю;
-         визнати нечинною, протиправною та скасувати ухвалу ВРП від 03 грудня 2024 року № 3500/0/15-24 «Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку» повністю;
-         визнати нечинною, протиправною та скасувати ухвалу ВРП від 04 березня 2025 року № 382/0/15-25 «Про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку» повністю;
-         зобов`язати ВРП розглянути заяву про відставку ОСОБА_1 .
2.      На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 13 вересня 2024 року він звернувся до ВРП з заявою про звільнення його з посади за загальними обставинами у зв`язку з поданням заяви про відставку. ВРП відповідно до чинного законодавства мала обов`язок у місячний строк прийняти рішення, яким або задовольнити заяву позивача про звільнення в відставку на загальних підставах, або відмовити в її задоволенні.
Всупереч цьому відповідач у встановлений строк заяву позивача про звільнення на загальних підставах не розглянув, без наявності визначених законом підстав прийняв ухвалу  від 03 грудня 2024 року № 3500/0/15-24 «Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку».
Позивач не погоджується з правомірністю зазначеної ухвали ВРП та наполягає на наявності законних підстав для її скасування.
Також у позовній заяві ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом про оскарження ухвали ВРП від 03 грудня 2024 року, яка обґрунтована тим, що з 18 грудня 2024 року він є військовослужбовцем Збройних Сил України. 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
3.        Касаційний адміністративний суд в ухвалі від 21 березня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.
Позовну заяву залишив без руху та запропонував позивачу у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали усунути вказані судом недоліки шляхом подання до суду:
-         заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку щодо звернення із вимогою про оскарження ухвали ВРП від 03 грудня 2024 № 3500/0/15-24 «Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку» та доказів поважності причин його пропуску;
-         уточненої позовної заяви із приведенням її у відповідність з вимогами пункту 2 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у якій зазначити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету в позивача, його представника та відповідача.
Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , звернувшись до суду 19 березня 2025 року з позовом про оскарження ухвали ВРП від 03 грудня 2024 № 3500/0/15-24, порушив місячний строк  звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС.  
Водночас матеріали позовної заяви не містять посилань на підтверджені доказами конкретні, реальні, непереборні і об`єктивно нездоланні фактори та причини, які б свідчили про те, що саме проходження військової служби, зокрема місце такої служби, характер виконуваних обов`язків і їх обсяг, безпосереднє перебування у зоні активних бойових дій, вибуття з пункту постійної дислокації військової частини тощо, дійсно завадило позивачу вчасно звернутися до суду у встановлений процесуальним законом строк у будь-який зручний для нього спосіб, у тому числі засобами дистанційного зв`язку, та/або обмежувало доступ до правової допомоги.
ОСОБА_1 не вказав й обставини, які б унеможливлювали реалізацію ним права на звернення до суду із вимогою про оскарження ухвали ВРП від 03 грудня 2024 року № 3500/0/15-24 до моменту призову його на військову службу, тобто до 18 грудня 2024 року.
З огляду на викладене Касаційний адміністративний суд дійшов висновку, що позивач у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду у цій справі не зазначив об`єктивних причин, які дійсно унеможливлювали подання позовної заяви у визначений законом строк.
4.      31 березня 2025 року представник позивача Бірюков А. О. через підсистему «Електронний суд» направив до Касаційного адміністративного суду заяву про продовження встановленого судом в ухвалі від 21 березня 2025 року строку для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 з підстав неможливості вчасного виконання її вимог.
У вказаній заяві адвокат зазначив, що між ним та ОСОБА_1 16 березня 2025 року укладений договір про надання правничої допомоги. З 17 березня 2025 року позивач, який є військовослужбовцем, знаходиться на території Херсонської області, де його військова частина бере участь у бойових діях, у зв`язку із чим їх спілкування з позивачем є ускладненим. У телефонній розмові позивач повідомив його про такі обставини: між позивачем та адвокатом Гардецьким О. С. була укладена угода про надання правничої допомоги, в тому числі і щодо участі в засіданні ВРП при розгляді заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку; вказана угода передбачала можливість оскарження рішення ВРП до суду; в кінці грудня 2024 року, під час перебування позивача в Збройних Силах України, угода була розірвана з ініціативи адвоката. 
Бірюков А. О. зазначив, що докази на підтвердження вказаних обставин у встановлений судом десятиденний строк отримати неможливо через перебування позивача у зоні ведення військових дій, а адвоката Гардецького О. С. за кордоном, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон з відміткою про перетин кордону 28 березня 2025 року.
Також представник позивача повідомив суд, що після отримання ухвали Верховного Суду від 21 березня 2025 року з метою виконання її вимог він направив адвокатський запит від 24 березня 2025 року командиру військової частини НОМЕР_1 щодо підтвердження непереборних обставин, які унеможливили своєчасне звернення позивача до суду. На час подання вказаної заяви до суду відповіді від військової частини НОМЕР_1 на запит ще не отримано.
5.      Касаційний адміністративний суд в ухвалі від 09 квітня 2025 року задовольнив заяву адвоката Бірюкова А. О. Продовжив ОСОБА_1 строк на усунення недоліків позовної заяви у справі № 990/98/25 на десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
6.      22 квітня 2025 року представник позивача Бірюков А. О. через підсистему «Електронний суд» направив до Касаційного адміністративного суду повторну заяву про продовження встановленого судом строку для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 з підстав неможливості вчасного виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.
У цій заяві вказав, що станом на час її подання позивач отримав лише примірник повідомлення адвоката Гардецького О. С. від 24 грудня 2024 року про розірвання договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 від 29 листопада 2024 року  (а. с. 90, том I). На двічі направлені командиру військової частини НОМЕР_1 з метою виконання вимог ухвали Верховного Суду від 21 березня 2025 року адвокатські запити від 24 березня 2025 року та повторного від 06 квітня 2025 року щодо підтвердження непереборних обставин, які унеможливили своєчасне звернення ОСОБА_1 до суду, на час подання заяви відповіді так отримано і не було.
7.      Касаційний адміністративний суд ухвалою від 29 квітня 2025 року задовольнив заяву адвоката Бірюкова А. О. Продовжив ОСОБА_1. строк на усунення недоліків позовної заяви у справі № 990/98/25 на десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
8.      09 травня 2025 року представник позивача Бірюков А. О. через систему «Електронний суд» направив до Касаційного адміністративного суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та уточнену позовну заяву.
Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду, адвокат Бірюков А. О. зазначив, що з 04 по 06 грудня 2024 року позивач був тимчасово непрацездатним; з 09 по 10 грудня 2024 року - проходив медичний огляд; 11 грудня 2024 року - проходив професійно-психологічний відбір; з 18 грудня 2024 року позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , до 10 лютого 2025 року солдат ОСОБА_1 не мав можливості залишати територію військової частини, а також користуватися мобільним зв`язком та інтернетом, неодноразово звертався за медичною допомогою; за зверненнями 30 грудня 2024 року та 03 січня 2025 року йому було призначено амбулаторне лікування, а стаціонарне лікування позивач проходив з 10 по 17 січня 2025 року. На підтвердження цих обставин до заяви додав копії електронних листків непрацездатності, картки обстеження та медичного огляду визначення ступеня придатності військовозобов`язаного для проходження військової служби за контрактом, формуляра засвідчення згоди кандидата на військову службу щодо виконання ним заходів професійно-психологічного відбору, припису ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповіді командира військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит.
БірюковА. О. наполягав, що вказані ним у заяві причини пропуску строку звернення до суду є істотними перешкодами та труднощами, що завадили позивачу своєчасно звернутися до суду з вимогою про оскарження ухвали ВРП від 03 грудня 2024 року № 3500/0/15-24 «Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку».
9.        Касаційний адміністративний суд ухвалою від 16 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ВРП у частині позовної вимоги про визнання нечинною, протиправною та скасування ухвали ВРП від 03 грудня 2024 № 3500/0/15-24 «Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку» повернув позивачу на підставі частини другої статті 123  та пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС.
Відкрив провадження у справі № 990/98/25 у частині позовних вимог про визнання нечинними, протиправними та скасування: рішення ВРП від 18 лютого 2025 року № 267/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України»; ухвали ВРП від 04 березня 2025 року № 382/0/15-25 «Про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку», а також про зобов`язання ВРП розглянути заяву про відставку ОСОБА_1 .
10.      Ухвала суду першої інстанції від 16 травня 2025 року у частині повернення позовної заяви позивачу обґрунтована тим, що в направленій 09 травня 2025 року до Верховного Суду заяві адвокат Бірюков А. О., визнавши пропуск строку звернення до суду з позовною вимогою про оскарження ухвали ВРП від 03 грудня 2024 № 3500/0/15-24, який розпочався 04 грудня 2024 року, фактично посилається на ті ж обставини, які вже наведено в позовній заяві та оцінка яким надана в ухвалі від 21 березня 2025 року, а саме що ОСОБА_1 з 18 грудня 2024 року проходив військову службу.
Касаційний адміністративний суд зазначив, що позивач та його представник не навели жодних причин й не подали доказів, які б підтверджували реальну відсутність можливості підготувати та подати позовну заяву в періоди з 12 по 17 грудня 2024 року та з 10 лютого по 20 березня 2025 року з вимогою про оскарження ухвали ВРП від 03 грудня 2024 року № 3500/0/15-24.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі
 
11.      ОСОБА_1 не погодився з ухвалою Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у частині повернення позовної заяви з вимогою про визнання нечинною, протиправною та скасування ухвали ВРП від 03 грудня 2024 року № 3500/0/15-24 «Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку», подав до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду в зазначеній частині та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
12.      Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, Касаційний адміністративний суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи; визнав встановленими обставини, що є недоведеними; зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, та неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права. 
Так, представник позивача зауважує, що 24 грудня 2024 року укладений між позивачем та адвокатом Гардецьким О. С. договір про надання правничої допомоги від 29 листопада 2024 року, було розірвано за ініціативи адвоката. У надісланому ОСОБА_1 повідомленні про розірвання вказаного договору адвокат Гардецький О. С. поінформував, що у зв`язку з його тривалим перебуванням за межами України він не має можливості належним чином виконувати обов`язки, передбачені договором про надання правничої допомоги.
В апеляційній скарзі адвокат Бірюков А. О. наголошує, що розірвання договору було поза межами впливу позивача та не залежало від його волі. Позивач, перебуваючи на військовій службі з 18 грудня 2024 року, був впевнений в існуванні договору про надання правничої допомоги та наявності достатнього строку для подання позовної заяви адвокатом Гардецьким О. С.
Вказані обставини, на думку представника позивача, доводять відсутність в останнього можливості своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду. 
Касаційний адміністративний суд не надав оцінку даті та підставам розірвання договору про надання правничої допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Гардецьким О. С.
Також представником зазначив, що між ним та ОСОБА_1 договір про надання правничої допомоги укладено 16 березня 2025 року за першої можливості це зробити, а позовну заяву подано у максимально короткий термін - 19 березня 2025 року.
Адвокат Бірюков А. О. вважає, що наведені обставини доводять подання позовної заяви без необґрунтованого зволікання та є достатніми для поновлення строків звернення до суду.
Крім цього, звернуто увагу на висновок Касаційного адміністративного суду, зроблений у постанові від 29 листопада 2024 року у справі № 120/359/24, щодо причин поновлення строку звернення до суду у разі проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, та інші висновки Верховного Суду та Великої Палати щодо оцінки поважності причин пропуску строку звернення до суду.   
Рух апеляційної скарги
 
13.      Велика Палата ухвалою від 05 червня 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2025 року, а ухвалою від 27 серпня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) на 11 вересня 2025 року.
14.      Відповідач не реалізував право подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
15.      Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, Велика Палата дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Норми права, які регулюють спірні правовідносини, та висновки Великої Палати щодо їх застосування при вирішенні спору в цій справі
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Частиною першою статті 118 КАС передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Таким чином, строк, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Велика Палата зазначає, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).
Зазначений висновок узгоджується з висновком Великої Палати, викладеним у постановах від 01 лютого 2024 року у справі № 990/270/23, від 14 листопада 2024 року у справі № 990/240/24 та інших.
За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Відповідно до частини першої статті 6 КАС суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03) ЄСПЛ вказав «Правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».
У пункті 23 рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» (Заява N 72286/01) ЄСПЛ зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
У справі «Устименко проти України» (Заява № 32053/13) ЄСПЛ зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.
16.      Касаційний адміністративний суд встановив, що ВРП 03 грудня 2024 року прийняла ухвалу № 3500/0/15-24 «Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку». Вказана ухвала відповідача була оприлюднена на офіційному вебсайті ВРП, і доступ до такої інформації є вільним.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач мав можливість ознайомитись зі змістом спірної в цій справі ухвали ВРП з моменту її оприлюднення на офіційному сайті цього державного органу, а тому місячний строк на звернення до суду з позовом про оскарження цієї ухвали розпочався з наступного дня після того, як позивач мав можливість з нею ознайомитись, тобто 04 грудня 2024 року.
Натомість позивач звернувся до Верховного Суду з позовом про оскарження ухвали ВРП від  03 грудня 2024 року № 3500/0/15-24 лише 19 березня 2025 року, тобто з пропуском установленого частиною п`ятою статті 122 КАС місячного строку.
Проти вказаних обставин та висновку суду першої інстанції не заперечують ні позивач, ні його представник.
Разом з цим в апеляційній скарзі наполягають на поважності причин пропуску вказаного строку з огляду на розірвання адвокатом Гардецьким О. С. в односторонньому порядку під час перебування позивача на військовій службі укладеного з ним договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2025 року.
Апелянт зауважує, що відповідно до умов договору від 29 листопада 2025 року адвокат Гардецький О. С. був наділений правом оскаржувати рішення ВРП до суду (а.с. 50, том I). У свою чергу позивач не міг передбачити дій адвоката Гардецького О. С. щодо розірвання договору про надання правничої допомоги.
17.      Надаючи оцінку доводам представника позивача, викладеним в апеляційній скарзі, про наявність обставин, які унеможливили подання позову в передбачений законодавством строк, Велика Палата зазначає таке.
З матеріалів справи та відомостей вебсайту ВРП установлено, що 18 лютого 2025 року ВРП прийняла рішення № 267/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України» (а.с. 182 - 186, том I).
Зі змісту вказаного рішення Велика Палата встановила, що на засідання ВРП 18 лютого 2025 року з`явився суддя ОСОБА_1., який заперечив проти звільнення його з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда та заявив клопотання про зупинення розгляду питання про його звільнення на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, оскільки з 18 грудня 2024 року він перебуває на службі у Збройних Силах України. Разом з тим ВРП за результатами розгляду клопотання ухвалила відмовити у його задоволенні.
Також з рішення ВРП від 18 лютого 2025 року установлено, що представник судді ОСОБА_1 - адвокат Гардецький О. С. у засідання 18 лютого 2025 року не з`явився, 14 лютого 2025 року подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням останнього у відрядженні.
Таким чином, станом на 14 лютого 2025 року адвокат Гардецький О. С. вчиняв активні дії щодо представництва інтересів позивача у правовідносинах з ВРП.
З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про розірвання 24 грудня 2024 року в односторонньому порядку адвокатом Гардецьким О. С. договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2024 року не підтверджуються.
Крім того, участь позивача 18 лютого 2025 року в засіданні ВРП свідчить про можливість вчинення ним дій щодо свого захисту, незважаючи на перебування на військовій службі.
Отже, доводи апеляційної скарги, що договір від 16 березня 2025 року між позивачем та адвокатом Бірюковим А. О. про надання правничої допомоги був укладений за першої можливості, не можна вважати обґрунтованими.
За таких обставин наведені позивачем підстави поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом про оскарження ухвали ВРП від 03 грудня 2024 року № 3500/0/15-24 не є такими, що підтверджують неможливість вчасного звернення до суду з цим позовом.
18.      Стосовно правового висновку Касаційного адміністративного суду, зробленого у постанові від 29 листопада 2024 року у справі № 120/359/24, щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності держави, Велика Палата зазначає таке. 
У вказаній постанові касаційний суд зазначив, що проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:
1)        обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду;
2)        виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори;
3)        фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання визначеного процесуальним законом строку для звернення до суду;
4)        повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку;
5)        обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.
З наведенного можна зробити висновок, що лише факт проходження військової служби особою, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, не є самостійною та достатньою підставою для поновлення строку звернення до суду. Врахуванню підлягає, зокрема, обмеження доступу до правової допомоги, про що йде мова в апеляційній скарзі.
Разом із цим, у межах спірних правовідносин позивачем не доведено, що з 24 грудня 2024 року адвокат Гардецький О. С. припинив надання йому правничої допомоги, а також, що він до 16 березня 2025 року був позбавлений можливості звернутись за правовою допомогою до іншої особи, а тому не можна стверджувати про обмеження доступу до правової допомоги. Існування інших обставин, визначених у постанові Касаційного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі № 120/359/24 підставами для поновлення строку звернення до суду з позовом, ОСОБА_1 не довів.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
 
19.      Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ВРП у частині про визнання нечинною, протиправною та скасування ухвали ВРП від 03 грудня 2024 року № 3500/0/15-24 «Про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у відставку», правильно застосував норми процесуального права про повернення позовної заяви через пропуск строку звернення до суду без наведення поважних причин такого, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2025 року - без змін.
Керуючись статтями 243, 266, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2025 року у справі № 990/98/25 у частині повернення позовної заяви залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідачка                                                                                              Т. Г. Стрелець
Судді                                О. О. Банасько                                                       М. В. Мазур
О. Л. Булейко                                                          С. О. Погрібний
І. А. Воробйова                                                       Н. С. Стефанів
О. А. Губська                                                           О. В. Ступак
А. А. Ємець                                                             І. В. Ткач
Л. Ю. Кишакевич                                                   В. Ю. Уркевич
В. В. Король                                                            Є. А. Усенко
О. В. Кривенда                                                       Н. В. Шевцова