ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 676/4271/25
Провадження № 22-ц/820/2185/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Талалай О.І., 
секретар судового засідання Демчук В.М.
за участю представника відповідача Якименка М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2025 року про забезпечення позову та на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 вересня 2025 року в частині виправлення описки у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, про визначення місця проживання дитини (суддя Гладій Л.М.).
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд 

в с т а н о в и в:
У червні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 . 
Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом.
У серпні 2025 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Квака В.М. звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.
В обґрунтування зазначала, що ОСОБА_2 та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітній син з моменту народження і до 17.05.2025 проживав із матір`ю, однак, 17.05.2025 відповідач фактично викрав дитину з постійного місця проживання і перевіз до м. Кам`янець-Подільський та протягом трьох місяців перешкоджає матері у спілкуванні з дитиною, що є, на думку позивачки, знущанням над нею та порушенням прав дитини та може завдати серйозної шкоди її психологічному стану.
Перешкоджання побаченню з дитиною, на думку заявниці, є порушенням права на повагу до приватного і сімейного життя.
Вказувала, що справа може тривати досить великий проміжок часу і весь цей час мати позбавлена можливості бачитись і спілкуватись з дитиною, але навіть відмова в позові про визначення місця проживання дитини з матір`ю не є тотожним забороні матері брати участь у вихованні дитини та у побаченнях з дитиною.
Просила суд забезпечити позов шляхом забезпечення часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю ОСОБА_2 за місцем перебування дитини чотири рази на місяць у кожні вихідні дні (субота і неділя) з 10 год. до 15 год. без присутності батька або його родичів, а також зобов`язати батька дитини ОСОБА_1 передавати малолітнього ОСОБА_3 його матері за місцем проживання дитини згідно визначеного судом часу спілкування до набрання рішенням у справі законної сили.
Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Забезпечено позов ОСОБА_2 про визначення проживання місця дитини з матір`ю шляхом надання ОСОБА_2 часу спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем перебування дитини чотири рази на місяць у кожні вихідні дні (субота і неділя) з 10 год. до 15 год. без присутності батька або його родичів, а також зобов`язано батька дитини ОСОБА_1 передавати малолітнього ОСОБА_3 його матері за місцем проживання дитини згідно визначеного судом часу спілкування до набрання рішенням у справі законної сили.
25 серпня 2025 року від представника позивача адвоката Квака В.М. надійшла заява про винесення додаткової ухвали. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 вересня 2025 року в задоволенні заяви представника позивачки адвоката Квака В.М. про винесення додаткової ухвали відмовлено.
Виправлено описку в ухвалі Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2025 року, зазначено дані стягувача – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою – АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 ); боржника – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 ) .
Зазначено, що ця ухвала є невід`ємною частиною ухвали про забезпечення позову від 20 серпня 2025 року у цивільній справі № 676/4271/25. 
Не погоджуючись з ухвалами суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви; змінити мотивувальну частину ухвали про забезпечення позову (окрім випадку повного скасування ухвали апеляційним судом і відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову) щодо висновків суду, наведених у п. 7 прохальної частини апеляційної скарги; скасувати ухвалу суду про виправлення описки. При цьому, посилається на порушення судом та неправильне застосування норм процесуального права.
Вказує, що питання забезпечення позову було вирішено без участі та належного повідомлення ОСОБА_1 , що є порушенням права на справедливий суд. Наведене позбавило ОСОБА_1 можливості реалізувати його права, як відповідача у справі, в тому числі подавати докази, брати участь у судових засіданнях, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб .
Судом першої інстанції, на думку скаржника, не досліджено докази наявні в матеріалах справи, хоча вони прямо свідчать про ризик насильства й занедбання щодо дитини зі сторони матері.
Вважає, що суд не надав оцінки наявним в матеріалах справи відомостям щодо психічного стану матері та не вжив заходів щодо з`ясування психічного стану матері та його впливу на дитину станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали.
Звертає увагу, що матеріали справи та наведені обставини свідчать про обґрунтовані побоювання щодо здатності ОСОБА_2 контролювати агресивну поведінку, що є прямою загрозою для фізичної безпеки дитини. За наведених обставин, перебування дитини з матір`ю без присутності батька створює очевидну небезпеку для дитини та є неможливим.
На думку скаржника, обов`язком суду перед визначенням способу забезпечення позову було встановити чи може ОСОБА_2 за своїм психічним станом перебувати наодинці з дитиною і чи не становитиме вказане небезпеки для дитини.
Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про одноосібну примусову зміну місця проживання дитини та неприязні відносини між батьками без повного з`ясування обставин справи.
Вказує, що батько має рівні з матір`ю права щодо дитини, жодного рішення суду та/або органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю не існує.
Вказує, що саме бажання та найкращі інтереси дитини є визначальними при вирішенні питання забезпечення позову шляхом надання матері часу у спілкуванні та побаченні з дитиною протягом певного проміжку часу, до яких суд має дослухатися За наведених обставин та неодноразової відмови дитини від спілкування з матір`ю навіть онлайн, неможливим є залишення дитини наодинці з матір`ю, оскільки це становить загрозу для дитини.
Звертає увагу на те, що батько не відчуває жодної неприязні до матері своєї дитини та неодноразово намагався організувати спілкування дитини та матері онлайн, щоб гарантувати безпеку дитини за наведених вище обставин. Проте, дитина плаче, боїться, відмовляється.
Вказує, що у матеріалах справи про визначення місця проживання дитини наявні докази застосування ОСОБА_2 насильства щодо малолітнього сина, в тому числі і розповіді самого ОСОБА_5 , зафіксовані на відео, і обов`язком суду було надати оцінку таким доказам.
Суд першої інстанції не врахував думки дитини, її бажання та найкращі інтереси при встановленні примусових побачень з матір`ю, не встановив, чи відповідатиме найкращим інтересам дитини застосування визначеного ним заходу забезпечення позову.
Скаржник вважає, що застосований судом захід забезпечення позову не відповідає найкращим інтересам дитини, є нерозумним, несправедливим та надмірним втручанням в приватне життя ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_5 , не забезпечує збалансованість інтересів і жодним чином не сприятиме в подальшому виконанню судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь ОСОБА_2 . 
Крім того, зазначає, що заява про ухвалення додаткового рішення, подана стороною позивачки, на час її розгляду судом не була надана стороні відповідача ані стороною позивача, ані судом, не забезпечено надання її копії з доданими документами відповідачу, й тим більше, така заява з доданими до неї документами не була внесена (розміщена) в Електронному Суду, хоча обидві сторони мають зареєстровані кабінети підсистеми ЄСІТС.
Вказує, що суд першої інстанції не призначав окремого судового засідання для вирішення питання про внесення виправлень, а вирішив таке під час розгляду заяви ОСОБА_2 про винесення додаткового судового рішення, про що свідчить номер провадження вказаний в ухвалі. 
На думку скаржника, суд, постановляючи ухвалу про виправлення описки, змінив зміст судового рішення, що є порушенням норм процесуального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін. Вважає, що відповідач у своїй скарзі намагається оскаржити законні права матері на догляд та спілкування з дитиною, зневажає встановлені судом обов`язки та подає непідтверджені і неправдиві твердження щодо психічного стану матері та благополуччя дитини. Така позиція, є шкідливою для емоційного, фізичного та психологічного розвитку дитини та суперечить її інтересам, що має бути враховано при розгляді апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник відповідача – адвокат Якименко М.М. підтримав апеляційну скаргу.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.
Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення
в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, а й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Колегія суддів вважає, що суд правильно врахував предмет спору, який виник між сторонами, та дійшов обґрунтованого висновку, що обраний вид забезпечення позову є доцільним та співмірним із заявленими вимогами, не порушує прав відповідача, не призводить до негативних наслідків для нього та дитини, з огляду на наявність між батьками дитини спору про визначення місця проживання дитини, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявниці та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.
Такий захід забезпечення позову у вигляді зустрічей матері з дитиною буде сприяти довірчим відносинам та емоційному контакту між ними, відповідатимуть інтересам як матері, так і дитини та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду. 
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційні скарзі на те, що такий захід забезпечення позову є нерозумним, несправедливим та надмірним втручанням в життя ОСОБА_1 , оскільки забезпечення найкращих інтересів дитини не виключає можливого втручання у приватне та сімейне життя одного з батьків дитини і не завжди може відповідати найкращим інтересам одного з батьків (постанова Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/8535/20).
Подібний висновок зроблено й у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 501/488/21/21 (провадження № 61-11187св22).
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції не надав доказів щодо психічного стану здоров`я матері, неналежного догляду нею за дитиною, прив`язаності сина до батька, одноосібну зміну матір`ю місця проживання дитини, неврахуванням думки дитини, колегія суддів враховує, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, коли може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідача про розгляд справи за заявою про забезпечення позову та неможливість подати докази в підтвердження своїх заперечень, оскільки заява про забезпечення позову, за приписами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Також не можуть прийматись до уваги апеляційним судом доводи апеляційної скарги про необхідність зміни мотивувальної частини ухвали суду про забезпечення позову щодо висновків суду «про одноосібну зміну батьком місця проживання дитини, існування стійкої непримиримості поглядів щодо інтересів дитини, неприязних відносин між батьками, перешкоджання матері бачитись з дитиною», оскільки такі висновки не мають правового значення для вирішення питання про забезпечення позову.
Щодо вирішення судом першої інстанції питання про виправлення описки, слід зазначити, що, у відповідності до змісту ст. 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.
Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може ускладнити виконання в цілому судового рішення.
Проаналізувавши зміст ухвали суду першої інстанції в частині виправлення описки шляхом зазначення персональних даних сторін, колегія суддів вважає, що виправлення вказаної описки не змінює змісту ухвали суду про забезпечення позову, а лише уточнить анкетні дані сторін, що, в свою чергу, не є порушенням норм процесуального права. Не зазначення таких даних унеможливлює виконання судового рішення про забезпечення позову, що порушує викладені в рішеннях ЄСПЛ загальні засади судочинства стосовно права особи на доступ до суду, а виправлення зазначеної описки не є виходом за межі вимог заяви про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.
Ухвали суду першої інстанції прийняті з дотриманням норм процесуального права і підстави для їх скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2025 року та ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 вересня 2025 року в частині виправлення описки залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте в частині перегляду ухвали про забезпечення позову може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач                                                 І.В. П`єнта

Судді:                                                         Л.М. Грох

                                        О.І. Талалай