П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/13789/25	

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1     про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                  В С Т А Н О В И Л А :

05 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського   окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати їй грошового забезпечення як дружині зниклого безвісти ОСОБА_2 , згідно пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ в редакції Закону від 01.02.2025 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового здійснювати нарахування та виплати їй щомісячного грошового забезпечення та інших видів виплат, належних зниклому безвісті військовослужбовцю ОСОБА_2 відповідно до положень пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №1486-УІІІ від 06.09.2016, що діяла на момент подання ОСОБА_1 заяви та призначення відповідних виплат, починаючи з 01.05.2025.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 . Позивач зазначила, що чоловік був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_1 12 травня 2023 року, та з цього часу перебував у складі ЗСУ і виконував військовий обов`язок, однак наразі він вважається безвісти зниклим. Відповідно до статей постанови Кабінету Міністрів України від 13 листопада 2016 року №884 "Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах, або безвісно відсутніх", на час зникнення військовослужбовця безвісти, питання його грошового забезпечення регулювалися згідно з нормами цього законодавства, які гарантують надання допомоги членам сім`ї військовослужбовців, які зникли безвісти під час виконання військової служби. Позивачці, як дружині зниклого безвісти військовослужбовця призначено та виплачувалося грошове забезпечення у розмірі 100%, однак з 01.02.2025 року сума скоротилась до 50%, а в квітні 2025 року до 20% суми грошового забезпечення. Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що у відповідності до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивачу, як дружині зниклого чоловіка виплачувалось його грошове забезпечення у розмірі 100%, оскільки інших осіб, які мають право на отримання такої державної соціальної допомоги не було. З 01.02.2025 року, у зв`язку із набранням чинності Законом України №3995-ІХ від 08.10.2024 "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачка почала отримувати грошове забезпечення у розмірі 16,6% адже у зниклого безвісти ОСОБА_2 є батьки, які також мають право на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 . У зв`язку із набранням чинності Законом України №3995-ІХ від 08.10.2024 "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх вносяться зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний ї правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та визначається, що на одного члена сім`ї, якому призначається така державна соціальна допомога виплачується не більше 50% від суми грошового забезпечення, яке має отримувати військовослужбовець. Водночас військовою частиною НОМЕР_1 виплачується належне грошове забезпечення (відповідно до кола осіб які можуть претендувати на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти), інша частина грошового забезпечення нараховується на депонованому рахунку військовослужбовця ОСОБА_2 , та буде виплачена після його повернення. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 як дружині зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 у розмірі 20%.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 як дружині зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 у розмірі 50%, відповідно до абз.4 п.4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що з 01.02.2025 року, у зв`язку із набранням чинності Законом України №3995-ІХ від 08.10.2024 "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач почала отримувати грошове забезпечення у розмірі 16,6% адже у зниклого безвісти ОСОБА_2 є батьки, які також мають право на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 .
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 29.12.2018 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 513 Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №195 від 28.07.2023 року матроса ОСОБА_2 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №209 від 14.08.2023 року матрос ОСОБА_2 вважається таким, що зник безвісти під час виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Урожайне Донецької області з 08 серпня 2023 року.
До 01.02.2025 року позивачка, як дружина зниклого безвісти військовослужбовця отримувала грошове забезпечення у розмірі 100% від розміру грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця.
Починаючи з 01.02.2025 року сума виплати скоротилась до 50%, а в квітні 2025 року до 20% сум грошового забезпечення.
Вважаючи протиправною виплату грошового забезпечення чоловіка у меншому розмірі, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, що позивачка є єдиною особою яка отримувала до 01.02.2025 року грошове забезпечення у розмірі 100% грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 . Відповідачем не надано до суду доказів щодо наявності інших осіб, яким законом передбачено виплату грошового забезпечення зниклих безвісти військовослужбовців.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 2 Закону №2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У відповідності до частин 2-4 статті 9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII (в редакції станом на час зникнення безвісти чоловіка позивача) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Законом України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 3995-ІХ від 08.10.2024 (далі - Закон № 3995-ІХ) щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (набрав чинності з 20.01.2015, введено в дію 01.02.2025) пункт 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в такій редакції:
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.
На виконання положень абзацу восьмого пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 15.04.2025 № 449, якою внесено зміни, зокрема у постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884, в редакції постанови від 15.04.2025 № 449), виклавши Порядок № 884 у новій редакції.
Згідно з пунктами 1 та 2 Порядку № 884 цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - визначені особи).
За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Приписами п.5 Порядку № 884 встановлено, що виплата визначеним особам грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) щодо, зокрема, військовослужбовців, зниклих безвісти, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або дати складення актового запису про смерть включно.
Пунктом 6 Порядку №884, серед іншого, визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється:
особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.
З преамбули Закону № 3995-ІХ вбачається, що він прийнятий на виконання Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і його метою є удосконалення норми та порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей, з урахуванням численних запитів від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, народних депутатів України, командирів військових частин та особисто від членів сімей військовослужбовців.
Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного закону, його розроблено на виконання доручення Віце-прем`єр міністра України - Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.10.2023 № 8785/8/1-23, оскільки норма щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей була неефективною, зокрема у визначеному колі членів сімей та чинного порядку черговості отримання ними грошового забезпечення. 
Оскільки, коло членів сімей військовослужбовця у діючій раніше редакції Закону обумовлює ситуацію, коли батьки та інші особи, основне джерело спільних доходів у яких, - грошове забезпечення військовослужбовця та які потребують його захисту, втрачають право на отримання зазначеного грошового забезпечення, а сам військовослужбовець, повернувшись із полону, залишається без необхідних засобів для відновлення, реабілітації та інколи з боргами (комунальні послуги, орендна плата).
З наведених норм законодавства також вбачається, що після повернення, зниклий безвісти військовослужбовець, зберігає за собою належне йому грошове забезпечення, яке він набув, виконуючи конституційний обов`язок із захисту Батьківщини, надважкі завдання із відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації, захисту суверенітету та територіальної цілісності України.
Водночас, родичі та сім`я військовослужбовця зберігають за собою право на спадщину збережених на рахунках військовослужбовця грошових коштів у разі визнання його загиблим. 
Положення Закону № 3995-ІХ в першу чергу покликані захистити права військовослужбовців, оскільки саме їм безпосередньо належить їх грошове забезпечення.
ОСОБА_1 до лютого 2025 року отримувала грошове забезпечення безвісті зниклого ОСОБА_2 у 100-відсотковому розмірі відповідно до норм абзацу четвертого пункту 6 статті 9 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзацу першого пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою №884 у редакції яка діяла на момент виплат і передбачала такі виплати.
Поряд із тим, починаючи із 01.02.2025 вступив у силу Закон України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 3995-ІХ від 08.10.2024, який обмежує вищевказані виплати, які отримувала позивач.
Відповідно до пункту 6 статті 9 Закону № 3995-ІХ та п.6 Порядку № 889, позивач, у зв`язку з відсутностю особистого розпорядження її чоловіка, має право на виплату грошового забезпечення  нарівні із законними представниками малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітьми з числа осіб з інвалідністю з дитинства та батьками військовослужбовця, в разі їх наявності, у рівних частках, яке в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
В даному випадку жодного звуження прав позивача  не  відбувається, а відбулася лише зміна механізму реалізації права на соціальне  забезпечення  зниклого безвісти військовослужбовця та членів його родини.
Тому правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем щодо виплати  грошового забезпечення  зниклого безвісти військовослужбовця, які виникли до внесення змін до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей  Законом  № 3996-ІХ,  після  набрання чинності таких змін, тобто з 01.02.2025, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.
При цьому, колегія суддів враховує, що положення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідно до яких за зниклим безвісти військовослужбовцем зберігається  50 відсотків  його  грошового забезпечення  у разі відсутності особистого розпорядження, покликано  не  на звуження змісту та обсягу прав і свобод позивача - законного представника малолітніх дітей зниклого безвісти військовослужбовця, а на збереження прав самого військовослужбовця, тобто відбулася лише зміна механізму реалізації права на соціальне  забезпечення  зниклого безвісти військовослужбовця та членів його родини.
Отже, у позивача залишається право на отримання належної частки  грошового забезпечення  зниклого безвісти чоловіка з урахуванням збереження прав самого військовослужбовця у розмірі 50%, яке до 01.02.2025 року виплачувалось позивачу у розмірі 100% грошового забезпечення. 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що особам, які віднесені до першої черги осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення зниклих безвісти військовослужбовців, до яких віднесено позивача, рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Як зазначає апелянт, з 01.02.2025 року, у зв`язку із набранням чинності Законом України №3995-ІХ від 08.10.2024 "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачка почала отримувати грошове забезпечення у розмірі 16,6% адже у зниклого безвісти ОСОБА_2 є батьки, які також мають право на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 .
Разом з тим, матеріали справи не містять будь – яких доказів на підтвердження наявності у чоловіка позивача батьків та що такі звертались до відповідача із відповідними заявами про виплату грошового забезпечення за зниклого сина.
Крім того, відповідачем не надано доказів виплати батькам чоловіка позивача іншої частки грошового забезпечення, яка становить 33,4% (50%-16,6%).
Сама по собі наявність батьків у зниклого безвісти чоловіка позивача, без доказів виплати їм грошового забезпечення за зниклого сина, не свідчить про правомірність дій відповідача щодо зменшення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення до 16,6%.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 як дружині зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 у розмірі 50%, відповідно до абз.4 п.6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 12 травня 2025 року,  постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 –залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія
          
          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко