ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року	Львів	Справа № 300/2056/25 пров. № А/857/22835/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :
головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року (ухвалене головуючим-суддею Кафарським В.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
                                                      в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у здійсненні з 01.03.2025 перерахунку та виплати йому пенсії без обмеження максимальним розміром, з індексацією із застосуванням коефіцієнта 1,115, без обмеження 1500 грн, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому пенсії з 01.03.2025, без обмеження максимальним розміром, з індексацією із застосуванням коефіцієнта 1,115, без обмеження 1500 грн, з урахуванням здійснених виплат.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що положеннями постанови Кабінету Міністрів України щодо обмеження індексації граничною сумою 1500 грн прямо суперечить приписам Конституції України та законам України.
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок війни відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон №2262).
01.03.2025 було проведено перерахунок пенсії позивача, при цьому, згідно розрахунку за пенсійною справою від 20.03.2025, у складі грошового забезпечення для визначення розміру пенсії позивача, є індексація базового ОСНП 2025 (34227,56 х 0,1150) в сумі 1500,00 грн.
Листом від 12.03.2025 ГУ ПФУ на заяву позивача від 02.03.2025 повідомило, що п.2 постанови Кабінету Міністрів України №209 від 25.02.2025 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році” (далі - Постанова №209) передбачено, що з 01.03.2025 розміри пенсій, призначених відповідно до ст.ст.13, 21, 36 Закону №2262, з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №118 від 16.02.2022 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році” (далі - Постанова №118) та п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2023 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році” (далі - Постанова №168) та п.п.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №185 від 23.02.2024 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” (далі - Постанова №185) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31.12.2024 включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений п.1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених п.5, 8 цієї постанови. Згідно п.3 Постанови №209, розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого п.1 та п.п.1-7 п.2 цієї постанови, не може перевищувати 1500 грн.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.03.2025 позивачу підвищено пенсію на коефіцієнт збільшення, встановлений п.1 Постанови №209, в межах граничної суми збільшення, а саме на 1500,00 грн, у зв`язку з чим, відсутні правові підстави вважати такі дії відповідача протиправними, оскільки індексація пенсії позивача з 01.03.2025 проведена відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року, держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначає Закон №2262, які мають право на пенсію за цим Законом.
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Відповідно до ч.2 ст.22 Закону №2262, що розміри пенсій, передбачені абзацами другим і третім цієї статті, починаючи з 2023 року, щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до частини другої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).
Згідно ст.64 Закону №2262, у разі якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, та членам їх сімей у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до частини четвертої статті 63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок пенсій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058. Сума індексації враховується під час подальшого перерахунку пенсії відповідно до статті 63 цього Закону.
Разом з тим, відповідно до пункту 6 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік”  (далі – Закон №3460) установлено, що у 2024 році частина друга та абзац п`ятий частини четвертої статті 42, третє речення абзацу першого пункту 13 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058, частина друга статті 22, стаття 64 Закону №2262, частина друга статті 31 Закону №1058 (в редакції Закону України №2620-IX від 21.09.2022), частина четверта статті 54, частина друга статті 67 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” застосовуються у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України.
Вказані норми Закону №3460 є чинними та неконституційними не визнавались.
Суд першої інстанції вірно вказав, що позивач у даній справі оспорює правомірність дій пенсійного органу щодо обчислення йому сум індексації пенсії з 01.03.2025, з урахуванням положень п.3 Постанови №209, яким встановлено їх граничний розмір 1500 грн.
Слід зазначити, що на виконання вимог Закону №3460, Кабінетом Міністрів України 25.02.2025 було прийнято Постанову, пунктом 1 якої установлено, що з 01.03.2025 перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №124 від 20.02.2019 “Питання проведення індексації пенсій у 2019 році” (далі - Постанова №124), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,115.
Відповідно до п.п.1, 2 п.2 Постанови №209, з 01.03.2025 : розміри пенсій, призначених відповідно до ст.ст.13, 21 і 36 Закону №2262 (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до п.2 Постанови №118, п.2 Постанови №168 та п.п.1 п.2 Постанови №185, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31.12.2024 включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 3 цієї постанови.
Підвищення пенсії, передбачене абзацом першим цього підпункту, встановлюється додатково до щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021 “Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб” (далі - Постанова №713).
Підвищення пенсії на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, застосовується також у разі поновлення виплати пенсії, призначеної до 31.12.2024 відповідно до Закону №2262 та перерахунку пенсії відповідно до зазначеного Закону, крім перерахунків у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за зазначеним Законом.
Пунктом 3 Постанови №209 визначено, що розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктом 1 та підпунктами 1-7 пункту 2 цієї постанови, не може перевищувати 1500 грн. Пенсії, перераховані відповідно до цієї постанови, виплачуються з урахуванням положень статті 46 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” та постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025 “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану” (далі - Постанова №1).
Як встановлено судом, з 01.03.2025 було проведено перерахунок пенсії позивача, до якого включено, серед іншого, індексацію базового ОСНП 2025 (34227,56 х 0,1150) в сумі 1500,00 грн.
Отже, відповідачем проведено нарахування пенсії позивача з 01.03.2025 з урахуванням індексації 2025 року на коефіцієнт підвищення пенсії, встановленого п.1 Постанови №209.
Водночас, щодо збільшення розміру пенсії позивача на 1500 грн, суд наголошує, що п.3 Постанови №209 встановлено, що розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого п.1 та п.п.1-7 п.2 цієї постанови, не може перевищувати 1500 грн.
Згідно ч.5 ст.2 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” №1282-XII від 03.07.1991 (далі - Закон №1282), індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону №1058.
Разом з тим, відповідно до абз.4 ч.2 ст.42 Закону №1058, розмір та порядок збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Отже, із наведеного правового регулювання вбачається, що Кабінету Міністрів України законом надано право встановлювати порядок та визначати застосування коефіцієнта збільшення.
Таким чином, у спірних правовідносинах саме нормами постанови Кабінету Міністрів України № 209 від 25.02.2025 визначається порядок, умови та строки здійснення індексації пенсії.
До того ж слід зазначити, що зміст п.8 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”, ст.64 Закону №2262 свідчать про обмеження верхньої межі індексації для того, щоб в умовах воєнного стану та дотаційних економічних ресурсів збалансувати потреби, захистити якомога більшу кількість громадян через інструмент індексації, передусім тих громадян, пенсії яких є дуже низькими, і з іншого боку, щоб збалансувати фінансовий ресурс для проведення індексації для широких категорій осіб та утримати зростання нерівності між розміром пенсії громадян.
Отже, з 01.03.2025 проводиться перерахунок пенсій із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (коефіцієнт збільшення) 1,115.
Водночас, п.3 Постанови №209 встановлено граничний розмір підвищення у конкретній сумі, яка не може перевищувати 1500 грн.
Як це правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, розрахований ГУ ПФУ розмір підвищення позивачу згідно із Постановою №209 з 01.03.2025 (34227,56 грн х 0,1150) становить 1500,00 грн, тобто застосовано положення абз.2 п.3 цієї постанови.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач, нараховуючи з 01.03.2025 підвищення пенсії у межах граничного розміру 1500 грн діяв правомірно та у відповідності з положеннями Постанови №209.
Стосовно доводів апелянта про невідповідність норм Постанови №209 нормам Конституції України та Закону №2262 (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 у справі №7-рп/2016), колегія суддів зазначає, що встановлення граничної суми індексації (верхньої межі) не є тотожним встановленню максимального розміру пенсії.
Так, термін індексація визначений у статті 1 Закону №1282, де індексація грошових доходів населення вживається в такому значенні : встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Водночас термін пенсія - регулярна грошова виплата (у розрахунку на місяць), яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення певних категорій осіб за принципами пенсійного страхування.
З огляду на різний зміст понять “індексація” та “пенсія” колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта щодо протиправності застосування відповідачем п.3 Постанови №209, в якому Кабінет Міністрів України визначив граничну суму індексації на рівні 1500 грн.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач, нараховуючи позивачу з 01.03.2024 індексацію у межах граничного розміру 1500 грн, діяв правомірно та у відповідності до Постанови №209???.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
                                                 п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року по справі №300/2056/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук