Справа № 461/1478/25                         Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М. 
Провадження № 22-ц/811/1579/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
за участю: представника прокуратури - Іваськевич Х.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2025 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИЛА:
18.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Просив стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 1 000 000,00 (один мільйон) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових осіб (службових осіб) Львівської областної прокуратури, шляхом не внесення відповідних відомостей на підставі заяви ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення від 25.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та 29, 00 гривень матеріальної шкоди.
В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що 25.10.2022 на адресу Генерального прокурора Бурка В.В. скерував заяву про кримінальне правопорушення. 22.11.2022 з Офісу Генерального прокурора позивач отримав листа про те, що його заяву надіслано для розгляду прокурору Львівської області. Листом від 26.11.2022 позивачу повідомлено, що прокуратурою Львівської області розглянуто вказане звернення ОСОБА_1 та скеровано його до Територіального управління Державного бюро розслдіувань, розташованого у місті Львові. Позивач вважає, що відповідачем не виконані вимоги ст. 214 КПК України та порушено права позивача, гарантовані ст. 40 Конституції України, в результаті чого йому було спричинено матеріальну шкоду, яка полягала у витраті коштів на направленні поштою скарги на незаконні дії органу державної влади та моральну шкоду, яка полягала у приниженні ділової репутації, честі, гідності та зумовила переживання у зв`язку із порушенням його прав та законних інтересів.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди – відмовлено.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Звертає увагу на те, що на адресу Генерального прокурора Бурка В.В. скерував заяву про кримінальне правопорушення. 22.11.2022 з Офісу Генерального прокурора позивач отримав листа від 01.11.2022 про те, що його заяву надіслано для розгляду прокурору Львівської області. Листом від 26.11.2022 позивачу повідомлено, що прокуратурою Львівської області розглянуто вказане звернення ОСОБА_1 та скеровано його до Територіального управління Державного бюро розслдіувань, розташованого у місті Львові. Позивач вважає, що відповідачем не виконані вимоги ст. 214 КПК України та порушено права позивача, гарантовані ст. 40 Конституції України, в результаті чого йому було спричинено матеріальну шкоду, яка полягала у витраті коштів на направленні поштою скарги на незаконні дії органу державної влади та моральну шкоду, яка полягала у приниженні ділової репутації, честі, гідності та зумовила переживання у зв`язку із порушенням його прав та законних інтересів.
       Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задоволити.
Львівська обласна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
 У судовому засіданні апеляційної інстанції представник прокуратури- Іваськевич Х.І. просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Судом встановлено, що 25.10.2022 ОСОБА_1 звернувся в Офіс Генерального прокурора із зверненням щодо можливого вчинення суддею Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.
Згідно листа Офісу Генерального прокурора №31/3-70394 від 01.11.2022, заявника повідомлено, що заява ОСОБА_1 від 25.10.2022 щодо можливих неправомірних дій судді Червоноградського міського суду Львівської області Рудакова Д.І., скерована за територіальною юрисдикцією до Львівської обласної прокуратури.
Листом Львівської обласної прокуратури №31/1-1189 вих.-22 від 04.11.2022 звернення ОСОБА_1 щодо протиправних, на його думку, дій Червоноградського міського суду Львівської області Рудакова Д.І. скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, для розгляду в порядку ст. 214 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2022 скаргу ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано уповноважену особу Львівської обласної прокуратури розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 25.10.2022, в порядку ст. 214 КПК України, та із встановленням обставин, що можуть свідчити про вчиинення кримінального проавопорушення, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 25.10.2022, - вирішити питання про внесенння відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з винесенням відповідного процесуального рішення.
За загальним правилом, яке міститься у статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Складовими частинами цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Шкода – це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору і тягне за собою порушення майнових (немайнових) прав та інтересів іншої особи із настанням для неї негативних наслідків (втрат) майнового чи немайнового характеру.
Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода – наслідком.
При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За загальним правилом, яке міститься у статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.
У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК), зокрема, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті – така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 цього Кодексу).
Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цього органу.
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.
У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі №757/221/21-ц зазначено, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому, не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02 листопада 2022 року в справі №755/9504/21 (провадження №61-7786св22), від 25 січня 2021 року в справі №227/4410/19 (провадження №61-9407св20), від 25 березня 2021 року в справі №227/3052/19 (провадження №61-22337св19), від 08 вересня 2021 року в справі №638/164/18 (провадження №61-446св21), від 01 грудня 2021 року в справі №638/3758/20 (провадження №61-12540св21).
Згідно з висновками у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №686/27967/19, сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 грудня 2019 року у справі №285/3475/18-ц (провадження №48184св18), від 10 липня 2019 року у справі №522/3429/17 (провадження №28015св18), від 04 березня 2020 року у справі №639/1803/18 (провадження №18842св19).
Отже, з урахуванням наведених вище норм матеріального права та висновків Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, а також з правового аналізу зазначеного вище судового рішення, яке позивач надав на підтвердження заявлених вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог позивача, оскільки ухвалою слідчого судді від 02.12.2022 вказано лише на наявність певних недоліків у роботі посадових осіб Львівської обласної прокуратури, зокрема, зобов`язано уповноважену особу Львівської обласної прокуратури розглянути по суті заяву ОСОБА_1 та із встановленням обставин, що можуть свідчити про вчиинення кримінального проавопорушення, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 25.10.2022, - вирішити питання про внесенння відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з винесенням відповідного процесуального рішення, разом з тим, встановлення цих недоліків у процесуальній діяльності службових (посадових) осіб відповідача та зобов`язання судовим рішенням їх усунути саме по собі не є підтвердженням незаконності їх діяльності і не може бути достатньою підставою для висновку про цивільно-правову відповідальність відповідача у виді відшкодування позивачу моральної та/або майнової шкоди.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту завдання йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і шкодою, відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено: 24.10.2025

Головуючий                
                                       
Судді