ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9301/25 Справа № 196/789/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бабічева Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Єлізаренко І.А., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на ухвалу судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року про забезпечення позову
у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, –

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2025 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

У травні 2025 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам будь-яких органів, в тому числі місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до будь-яких реєстрів, вчиняти будь-які реєстраційні дії, зокрема, але не виключно реєструвати право власності, право користування, іпотеки, будь-які правочини щодо майна та інші будь-які права щодо майна:
- земельної ділянки, площею 7,1776 га, кадастровий номер: 1225680500:03:005:0221, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бабайківської сільради Царичанського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №014267, виданого 01.07.2004 Царичанською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області до вирішення спору по суті.

Заява мотивована тим, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до Царичанського районного суду Дніпропетровської області подано позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (справа №196/789/25).

Предметом спору є заборгованість за договором позики від 10 січня 2017 року, укладеним між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Сума заборгованості становить 637 008, 00 грн. Станом на час звернення до суду з позовною заявою ОСОБА_2 отримані кошти не повернув.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (№ інформаційної довідки 433350459) ОСОБА_2 має нерухоме майно, зокрема, земельну ділянку, кадастровий номер 1225680500:03:005:0221, площею 7,1776 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бабайківської сільради Царичанського району (нині Дніпровського) Дніпропетровської області. Право власності зареєстровано 29.12.2014, номер відомостей про речове право: 8306596.

Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 28.06.2025 оціночна вартість земельної ділянки з кадастровим № 1225680500:03:005:0221 становить – 218 602,48 грн. Тобто, вартість вказаного майна, є співмірною із ціною позову, яка становить - 637 008, 00 грн.

Зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 1225680500:03:005:0221 з 15.02.2017 року перебуває в оренді строком на 49 років 11 місяців 30 днів. Орендодавець: ОСОБА_2 . Орендар: ОСОБА_1 . Отже, права та інтереси третіх осіб щодо земельної ділянки не порушуються, оскільки така перебуває в оренді саме позивача ОСОБА_1 . При цьому, такий вид забезпечення позову не обмежує право володіння та користування зазначеною земельною ділянкою як відповідачем, так і позивачем.

Зазначав, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх зобов`язань за договором позики від 10.01.2017, може вчинити дії щодо відчуження набутого майна, з метою подальшого ухилення від виконання зобов`язань вже на стадії виконання рішення суду, що в свою чергу призведе до порушення прав та законних інтересів ФОП ОСОБА_1 , як позивача, оскільки за рахунок набутого майна, він матиме можливість задовольнити свої вимоги, у разі задоволення позовних вимог.

Вказав, що між ними ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року заяву ФОП ОСОБА_1  про забезпечення позову – задоволено частково.
Заборонено особам, уповноваженим виконувати функції державного реєстратора у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 1225680500:03:005:0221, площею 7,1776 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .
У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

У поданій 07 серпня 2025 року апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та задовольнити його заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.

21 жовтня 2025 року від представника ФОП ОСОБА_1 - адвоката Срібненко О.М. до суду апеляційної інстанції надійшла заява про розгляд справи без її участі. Апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити.

       Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність нез”явившихся сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції встановивши, що між сторонами справи дійсно виник спір, існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, дійшов висновку, що з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін найбільш доцільним буде забезпечення заявленого позову шляхом заборони особам, уповноваженим виконувати функції державного реєстратора у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 1225680500:03:005:0221, площею 7,1776 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бабайківської сільради Царичанського району Дніпропетровської області, яка зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 . 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Позов, зокрема, забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і мають застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, – навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 405/2886/23 (провадження № 61-13530св23) зазначено, що:
«Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку. Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23».

Врахувавши обґрунтованість ризиків невиконання можливого рішення суду, та те, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідачу в його правах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову.

       Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що судом першої інстанції неправомірно було відмовлено у задоволенні іншої частини заяви щодо заборони державним реєстраторам будь-яких органів, в тому числі місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до будь-яких реєстрів, вчиняти будь-які реєстраційні дії, зокрема, але не виключно реєструвати право власності, право користування, іпотеки, будь-які правочини щодо майна та інші будь-які права щодо майна, зважаючи на наступне.

       Зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є вимога позивача фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до відповідача  ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики №б/н від 10 січня 2017 року у розмірі 637 008,00 грн.

       Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №433350459 від 29.06.2025 р. за відповідачем ОСОБА_2 на праві власності зареєстровано, зокрема, земельну ділянку з кадастровим номером 1225680500:03:005:0221, площею 7,1776 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області. Право власності зареєстровано 29.12.2014, номер відомостей про речове право: 8306596.
       На підтвердження оціночної вартості нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 1225680500:03:005:0221, площею 7,1776 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, позивачем надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 28 червня 2025 року, згідно якої вартість земельної ділянки складає 218 602,48 грн.
       Так, у поданій до суду заяві про забезпечення позову, позивач просив забезпечити позов шляхом заборони державним реєстраторам будь-яких органів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до будь-яких реєстрів, вчиняти будь-які реєстраційні дії, зокрема, але не виключно реєструвати право власності, право користування, іпотеки, будь-які правочини щодо майна та інші будь-які права щодо земельної ділянки, площею 7,1776 га, кадастровий номер: 1225680500:03:005:0221, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бабайківської сільради Царичанського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №014267, виданого 01.07.2004 Царичанською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області до вирішення спору по суті.

       Судом апеляційної інстанції було встановлено, що згідно з відповіді № 1924982 від 23.10.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка, площею 7,1776 га, кадастровий номер: 1225680500:03:005:0221, знаходиться у оренді строком 49 років 11 місяців 30 днів, відповідно до договору оренди землі б/н від 05.10.2017 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ОСОБА_1 . 
       Крім того, судом апеляційної інстанції було встановлено, що у провадженні Дніпровського апеляційного суду знаходиться цивільна справа № 196/509/25 за апеляційною скаргою представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 — адвоката Срібненко Олени Миколаївни на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки. На теперішній час вказана справа не розглянута по суті.
       Зважаючи на те, що земельна ділянка, площею 7,1776 га, кадастровий номер: 1225680500:03:005:0221 знаходиться в оренді, наразі справа про розірвання договору оренди земельної ділянки не розглянута по суті, то у ОСОБА_2 не має законних підстав вчиняти правочини стосовно спірної земельної ділянки, щодо якої і на теперішній час діють обтяження.
Колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову саме у такій спосіб.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року про забезпечення позову – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 21 жовтня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 24 жовтня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

М.О. Макаров