ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 листопада 2025 року 
м. Київ
справа № 711/13065/14-к
провадження № 51-636км25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                            ОСОБА_4 , 
прокурора                            ОСОБА_5 ,
засудженого                      ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника                            ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2024 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014250050000353, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком районного суду, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнено від покарання у зв`язку зі закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК.
Згідно з вироком суду 17 лютого 2014 року приблизно о 23:00 ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з двома невстановленими особами, перебуваючи біля будинку № 21 по вул. Героїв Дніпра у м. Черкаси, з використанням спеціально підготовлених пристроїв, відчинив двері автомобіля «Тойота Корола» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), проник в нього та завів двигун. 
Один із співучасників замінив на автомобілі номерні знаки на номерні знаки РФ («к517он 150RUS»), а ОСОБА_6 сів за кермо цього автомобіля і, незаконно заволодівши ним, з місця вчинення злочину зник у супроводі співучасників, які рухались на автомобілях «Лексус» і «Ауді». 
В подальшому, приблизно о 1:00 18 лютого 2014 року вказані автомобілі були помічені працівниками ДАІ, які намагались перевірити у них документи, але співучасники роз`їхались, а ОСОБА_6 на викраденому автомобілі попрямував у бік м. Черкаси і, намагаючись втекти від переслідування, звернув у сторону с. Хутори на автодорогу «Канів-Черкаси-Кременчук». 
Однак ОСОБА_6 не вибрав безпечної швидкості, не врахував стану дорожнього покриття, що було вкрите ожеледицею, та під час проїзду 
Т-побідного перехрестя з автодорогою у напрямку до с. Вернуни не справився з керуванням, виїхав на узбіччя і скоїв наїзд на перешкоду (дерево), внаслідок чого пошкодив автомобіль, завдавши потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 81 186, 15 грн, що є значною матеріальною шкодою.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, просить скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК через відсутність в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК. 
На думку захисника, вирок ґрунтується на припущеннях та упередженому ставленні судді, а покладені в його основу докази не підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та є недопустимими, оскільки здобуті неуповноваженими особами.
Захисник стверджує, що ОСОБА_6 не заволодів транспортним засобом незаконно, а придбав його та не знав, що він був викрадений, що підтверджується показаннями свідків. Однак суд проігнорував позицію захисту, та незаконно відкинув показання свідків, які спростовували обвинувачення. 
Отже, судові рішення є незаконними і підлягають скасуванню. 
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі захисника, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної матеріальної шкоди, відповідає встановленим обставинам і підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими судом першої інстанції доказами.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, будучи допитаним у суді першої інстанції ОСОБА_6 винуватість у вчиненому не визнав та висунув власну версію розвитку подій, відповідно до якої 17 лютого 2014 року приблизно о 22:00 у м. Черкаси він зустрівся з продавцем на ім`я ОСОБА_10 , у якого придбав автомобіль «Тойота Корола», однак в подальшому останній залишив його самого в автомобілі. Тоді він зрозумів, що більше чекати нічого, в тому числі й документів на авто та почав їхати в сторону Смілянської траси і одразу потрапив на екіпаж працівників ДАІ. Оскільки документів на авто у нього не було, вирішив не зупинятись. На дорозі була ожеледиця та, не розглядивши знак повороту, він не справився з керуванням автомобіля і злетів з дороги в кювет, де його і знайшли працівники ДАІ. 
Водночас, версія розвитку подій, на якій наполягав засуджений, не знайшла свого підтвердження в ході дослідження доказів судом першої інстанції.
Крім того, за клопотанням сторони захисту судом було допитано свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , показання яких детально викладені у вироку суду. Разом з цим суд визнав неналежними показання вказаних свідків, зазначивши, що вони не підтверджують відповідно до ст. 85 КПК існування чи відсутність обставин, які мають значення для даного кримінального провадження, з чим погодився й суд апеляційної інстанції. 
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що місцевий суд ретельно дослідив докази, які мають значення для з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення і на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні, обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_14 , котрий підтвердив, що мав у сімейній власності автомобіль «Тойота Корола», яким користувався разом з дружиною. 17 лютого 2014 року приблизно о 20:30 він приїхав додому та поставив автомобіль біля будинку № 21 по вул. Героїв Дніпра в м. Черкаси. Ключі від автомобіля він нікому не надавав, вони постійно знаходились в квартирі. Приблизно о 1:30 18 лютого 2014 року йому зателефонували і повідомили, що автомобіль викрали. Аналогічні показання надала потерпіла ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_15 пояснив, що в лютому 2014 року до нього додому приблизно о 17-18 годині несподівано завітав ОСОБА_6 , якого він знав через спільного знайомого, пробув декілька годин та повідомив, що прибув до м. Черкаси для придбання автомобіля. 
Свідок ОСОБА_16 підтвердив, що в ніч з 17 на 18 лютого 2014 року перебував на чергуванні. Крім іншого зазначив, що коли автомобіль «Тойота» під`їжджав до них, він включив проблискові маячки, автомобіль прийняв вправо та призупинився, але потім різко рушив в напрямку руху. Було прийнято рішення наздогнати цей автомобіль. Перед перехрестям доріг автомобіль зменшив хід та здійснив поворот направо, після чого на перехресті водій не впорався з керування та злетів у кювет. Вони допомогли вибратися водієві з автомобіля, котрий представився ОСОБА_17 та будь-яких документів при собі він не мав. На автомобілі були номерні знаки РФ, в салоні був виявлений страховий поліс на автомобіль, який співпадав із знайденим, однак числився на номерних знаках НОМЕР_1 та по вказаних документа належав ОСОБА_14 , а також водійські права на ім`я останнього. В замку запалювання свідок бачив насадку від відкрутки. 
Крім цього, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення ґрунтуються на аналізі доказів, досліджених й ретельно перевірених у судовому засіданні, а саме даних: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (потерпіла повідомила, що невстановлена особа таємно заволоділа автомобілем «Тойота Корола» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який стояв біля будинку 21 по вул. Герої Дніпра); протоколів огляду місця події (оглянуто площадку - парковку біля будинку 21 по вул. Герої Дніпра; оглянуто та вилучено автомобіль «Тойота Корола» номерний знак « НОМЕР_2 », який знаходився між деревами в лісополосі, на якому наявні пошкодження); висновки експертиз № 65, № 368, № 8/28, № 398 (встановлено, що виявлені два сліди пальців рук на поверхні полімерного каркасу, в який був поміщений один з номерних знаків «к517он 150RUS», залишені не ОСОБА_6 , а іншою особою; у ОСОБА_6 виявлені легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я, які по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи; встановлено ринкову вартість автомобіля та матеріальний збиток, завданий власнику внаслідок його пошкодження; встановлено, що ОСОБА_6 будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим розладом психічної діяльності не страждав та не страждає, здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними).   
Водночас, суд визнав недопустимими доказами: диски із відеозаписами із магазину «Моллі» та автостанції «БРСМ»; протокол огляду предметів від 18 лютого 2014 року (оглянуто автомобіль, виявлено та вилучено фрагмент з замка запалювання, державні номерні знаки НОМЕР_1 , «к517он 150RUS», викрутку, прорезинені перчатки, радіостанцію, рукавиці тощо); протокол огляду предметів від 18 лютого 2014 року (оглянуто виявлені та вилучені з автомобіля речі). 
Оцінюючи показання ОСОБА_6 , суд звернув увагу на те, що останній вказував, що купляв вживані авто, ремонтував їх та в подальшому продавав, однак стороною захисту не було надано суду будь-яких доказів такої діяльності засудженого, як і доказів того, що на момент вчинення злочину він був зареєстрований як приватний підприємець та мав право здійснювати таку діяльність. 
До того ж, ОСОБА_6 не міг чітко пояснити, хто ж був продавцем автомобіля, кому він належав, і чому при купівлі-продажу автомобіля, він хоча і передав грошові кошти, але не отримав документи на придбаний автомобіль. 
Крім того, ОСОБА_6 не міг пояснити чому приїхав купувати автомобіль без посвідчення водія, достовірно знаючи, що керувати транспортним засобом без нього заборонено. 
Обґрунтовано суд звернув увагу на те, що ОСОБА_6 , розуміючи, що невідомі йому особи шахрайським шляхом заволоділи його грошовими коштами, не зупинився та не повідомив працівників міліції про цей факт, а лише 18 серпня 2014 року звернувся із заявою про вчинене стосовно нього кримінального правопорушення.  
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином перевірив версію сторони захисту про непричетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення та умотивовано спростував її, з посиланням у вироку на конкретні безпосередньо досліджені докази. 
Отже, дослідивши надані докази, суд першої інстанції встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
На переконання Верховного Суду, оцінка доказів проведена судом згідно з вимогами процесуального законодавства, а винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину доведена поза розумним сумнівом. Відтак, протилежні доводи сторони захисту є необґрунтованими. 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою захисника, доводи якої за своїм змістом є аналогічними доводам його касаційної скарги (про непричетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, недопустимість доказів тощо), з дотриманням вимог статей 404, 405, КПК перевірив зазначені в ній вимоги, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
За результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, досліджених судом першої інстанції та врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, належним чином умотивувавши свої висновки.
При цьому, предметом ретельної перевірки суду були доводи захисника про недопустимість покладених в основу вироку доказів, з підстав проведення слідчих дій особою, яка не мала на це повноважень. 
Зокрема, суд зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. 
При цьому, огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. При наявності очевидних даних, які вказують на вчинення кримінального правопорушення і зумовлюють необхідність проведення огляду, слідчий чи прокурор приймає рішення про його проведення. Необхідність оперативного проведення огляду, надає право на таке проведення до внесення відомостей до ЄРДР, що є відмінністю від обшуку, який може бути проведений лише коли кримінальне провадження зареєстровано та відповідні відомості внесено до ЄРДР.
З матеріалів справи убачається, що 18 лютого 2014 року старший слідчий ОСОБА_18 вніс до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК. Враховуючи викладене, місцевим судом було правильно встановлено, що слідчий ОСОБА_19 , до внесення відомостей в ЄРДР, мав повноваження на вчинення слідчої дії - огляду місця події, оскільки перебував у добовому чергуванні в складі слідчо-оперативної групи.
Крім того, суд правильно встановив, що долучені до протоколів оглядів місця події від 18 лютого 2014 року фототаблиці, були приєднані до матеріалів справи уповноваженою на це особою, у провадженні якої перебувало кримінальне провадження - слідчим ОСОБА_18 , а тому відсутні підстави вважати їх недопустимими.   
Відхиляючи твердження ОСОБА_6 про застосування до нього співробітниками міліції заходів фізичного та морального впливу, суд апеляційної інстанції зазначив, що вони були предметом дослідження у кримінальному провадженні № 412014250000000185 від 21 липня 2014 року, відомості за яким було внесено до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 . За таких обставин, доводи обвинуваченого щодо застосування до нього недозволених методів слідства перевірені та спростовані в ході перевірки уповноваженим органом офіційного розслідування, що відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, який у своїх рішеннях у контексті ст. 3 Конвенції неодноразово наголошував не необхідності проведення ефективного офіційного розслідування скарг особи про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень.
Крім цього, суд звернув увагу на те, що при постановлені вироку судом не використовувались як докази результати процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування із ОСОБА_6 , у ході яких він би давав свідчення, відмінні від безпосередньо сприйнятих судом.
Відносно посилань захисника на невстановлення стороною обвинувачення можливості завести автомобіль «Тойота Корола» загостреним металевим предметом, суд зазначив, що це не має істотного значення для висновків суду. Водночас, апеляційний суд звернув увагу на показання свідка ОСОБА_16 , котрий повідомив, що виявив в замку запалювання автомобіля «Тойота Корола» насадку від викрутки. Суд також наголосив, що наведене спростовує версію сторони захисту про купівлю цього автомобіля у особи на ім`я ОСОБА_10 , з огляду на відсутність у цьому автомобілі ключів від замка запалювання. 
Отже, суд дійшов висновку про неспроможність версії ОСОБА_6 відносно того, що він прибув до м. Черкаси з метою придбання автомобіля 17 лютого 2014 року після 20:30 за оголошенням про його продаж, без його реєстрації, у той час як ним користувався потерпілий на законних підставах.
З вищенаведеними в ухвалі апеляційного суду висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується й колегія суддів касаційного суду. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Доводи касаційної скарги захисника не дають Суду підстав ставити під сумнів висновки судів попередніх інстанцій щодо фактичних обставин справи та доведеності винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Крім того, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено упередженого ставлення суду до ОСОБА_6 , як зазначає захисник, а його процесуальні права та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані. Не знайшли свого підтвердження й твердження захисника про порушення органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК. 
Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, та матеріали розглядуваної справи не містять вказівки на допущення порушень норм матеріального чи процесуального законів, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятих судових рішень судами попередніх інстанцій. Отже, підстави для скасування цих рішень відсутні.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, судові рішення слід залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2024 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                        ОСОБА_3