ПОСТАНОВА 
Іменем України

14 серпня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/2386/25
провадження № 22-ц/4809/1165/25 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах:  Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Чельник О. І., 
за участю секретаря судового засідання Гончар О. В., 
учасники справи:  
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє представник – адвокат Семенова Олена Вікторівна, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Стручкова Л. І.) від 12.05.2025,
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
23.04.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Гулий А. В., звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців.
Заяву обґрунтовує тим, що з 08.06.2019  ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 у якому в них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Цей шлюб розірвано рішенням суду від 17.02.2023. Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради № 372 від 13.06.2024 місце проживання дитини  ОСОБА_4 визначено з матір`ю. 
Протягом шлюбу та після його розірвання ОСОБА_2 , колишня свекруха заявниці, вчиняла й продовжує вчиняти психологічне домашнє насильство стосовно неї, постійно намагається контролювати її дії, тисне у питаннях виховання дитини, висловлює різноманітні погрози. Крім того, вона конфліктує з родичами та друзями заявниці.

Заявниця та її малолітня дочка протягом трьох років потерпають від психологічного насильства з боку ОСОБА_2 , що викликало у заявниці сильний стрес та емоційне виснаження, тому вимушена лікуватися. 
На такі дії  ОСОБА_2  вона  неодноразово зверталася до поліції. 
Заявниця вбачає загрозу для свого життя та здоров`я, а також життя та здоров`я дочки, тому просить суд видати обмежувальний припис стосовно кривдника на строком на 6 місяців, а саме:
- заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- обмежити спілкування ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
- заборонити ОСОБА_2 телефонувати ОСОБА_1 та її доньці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто (месенджери і т.д.) і через третіх осіб; 
- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та її доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 
- заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місця навчання її онуки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , роботи та інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_4 . 
Крім того, заявниця просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь компенсацію за понесені нею судові витрати.
2.Короткий зміст рішення суду
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.05.2025 заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено частково.
Суд постановив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк три місяці, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження її прав, а саме:
- заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори, або контактувати із ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;
- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися із ОСОБА_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця роботи та інших місць відвідування ОСОБА_1 .
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відніс на рахунок держави.
При цьому суд визнав встановленим факт вчинення психологічного насильства та тиску на заявницю з боку її колишньої свекрухи ОСОБА_2 , які остання виправдовує піклуванням про здоров`я дитини. Суд зауважив, що піклуватися про здоров`я дитини зобов`язані батьки, а не іншими членами сім`ї та родичами.
Оцінюючи ризики, суд дійшов висновку, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці, настання тяжких наслідків його вчинення для постраждалої особи.
Суд констатував, що заява підлягає частковому задоволенню, а спір щодо спілкування ОСОБА_2 з малолітньою онукою ОСОБА_5 має бути вирішений між сторонами у порядку встановленому законом, тому обмежувальний припис у формі обмеження спілкування ОСОБА_2 з онукою не може бути застосований у цій справі.
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Заінтересована особа у справі ОСОБА_2 , від імені якої діє представник – адвокат Семенова Олена Вікторівна, звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.05.2025, просить скасувати це рішення суду, яким частково задоволенні вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 відмовити.
Апелянт вказав, що рішення суду оскаржується ним у зв`язку з тим, що на його думку, суд порушив норми процесуального права або неправильно застосував норм матеріального права.
Суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо участі останньої у вихованні онуки ОСОБА_6 , піклуванні про її здоров`я, спілкуванні з нею. ОСОБА_1 чинить ОСОБА_2 перешкоди у реалізації її прав та виконанні обов`язків, належних їй як бабі. 
Проте, наявність спору не є достатнім для висновку, що ОСОБА_2 вчинила стосовно ОСОБА_1 домашнє насильство. 
З огляду на малолітній вік ОСОБА_6 , яка проживає з матір`ю, та безпідставно встановлені судом першої інстанції заходи тимчасового обмеження перешкоджають апелянту мати будь-які контакти з внучкою. 
4.Відзив на апеляційну скаргу, який надійшов від  ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Гуолий А. В.,  до суду з пропуском встановленого судом строку, ухвалою апеляційного суду від 14.08.2025 залишений без розгляду й повернутий (а. с. 239 - 240).
5.Короткий зміст позицій учасників справи у судовому засіданні 14.08.2025
Апелянт (заінтересована особа у справі) ОСОБА_2 та її представник – адвокат Семенова Олена Вікторівна підтримали апеляційну скаргу, надали суду усні пояснення щодо обставин справи та рішення суду першої інстанції.
Заявник ОСОБА_1 особисто в судове засідання не з`явилася, а її представник – адвокат Гулий Андрій Васильовича апеляційну скаргу не визнав, надав суду усні пояснення щодо обставин справи, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.
Враховуючи, що апелянт фактично не оскаржує рішення суд першої інстанції в тій частині, якою в задоволені заяви про обмежувальний припис відносно ОСОБА_7 щодо її внуки Анни відмовлено, то з огляду на визначені ч. 1 ст. 367 ЦПК України межі розгляду справи апеляційним судом, в неоскарженій частині рішення суду не переглядається.
7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
08.06.2019 у Олександрійському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 . У зв`язку із цим прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_11 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 та бабою ОСОБА_4 , 2019 р. н. 
Рішенням Олександрійського міськрайонного суд Кіровоградської області від 17.02.2023 № 398/3149/22 шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 було розірвано.
У зв`язку із реєстрацією нового шлюбу ОСОБА_11 змінила прізвище на « ОСОБА_12 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 30.09.2023.
Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 13.06.2024 № 372 місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з матір`ю ОСОБА_1 .
Місце проживання ОСОБА_1 та її дочки ОСОБА_4 зареєстроване за однією адресою: АДРЕСА_1 .
21.01.2025 ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області з заявою про те, що її колишня свекруха ОСОБА_2 протягом останніх трьох років постійно переслідує заявницю, слідкує за нею, неодноразово вчиняє сварки, образливо чіпляється до заявниці та її теперішньої свекрухи ОСОБА_13 .
Згідно з листом Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області від 03.02.2025 № 2202/мн-25, адресованому ОСОБА_14 , її звернення від 21.01.2025 щодо конфлікту зареєстроване за № 1649 та розглянуто, в ході проведення перевірки проведено профілактичну бесіду зі свекрухою заявника щодо недопущення вчинення даного факту щодо дитини заявника.
ОСОБА_1 перебуває на обліку спеціалізованої служби первинного соціально-психологічного консультування осіб, які постраждали від домашнього насильства або насильства за ознакою статі з приводу факту вчинення домашнього насильства відносно неї, що підтверджується листом Олександрійського міського центру соціальних служб від 20.02.2025 № 44/01-13.
8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
8.1.Норми права та їх джерела
ОСОБА_15 , її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч. 1 ст. 3 Конституції України).
Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню (ст. 28 Конституції України).
Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність (ст. 29 Конституції України).
Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 32 Конституції України).
Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст. 68 Конституції України).
Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між  бабою, дідом, пра бабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком (ч. 2 ст. 7 СК України).
  Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України)
Згідно з преамбулою Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Відповідно до п. 2, 3, п. 6, п. 8, п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII:
кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;
особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;
домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;
економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;
психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII).
У ч. 2 ст. 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Відповідно до ч. 3ст. 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
Норми Закону № 2229-VIII визначають, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2023 у справі № 531/352/22 зазначено: «У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення».
Факт (факти) вчинення домашнього насильства - це необхідна умова застосування судом до відповідної особи (кривдника) спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом № 2229-VIII.
Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати форми домашнього насильства, яким піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України).
Докази мають відповідати вимогам належності, достовірності, достатності та достовірності, які встановлені ст. ст. 77 - 80 ЦПК України.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 09.03.2023 у справ № 711/3693/22 Верховний Суд вказав: «Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства».
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , заявник ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є постраждалою особою від психологічного домашнього насильства, яке вчиняє матір її колишнього чоловіка, що виявилося у постійному намаганні контролювати її дії, тиску у питанні виховання дитини, висловленні різноманітних погроз, конфліктах з родичами та друзями заявниці.
Суд першої інстанції вказав, що факт вчинення психологічного насильства та тиску на заявницю з боку її колишньої свекрухи (матері колишнього чоловіка – апеляційний суд) ОСОБА_2 , які остання виправдовує піклуванням про здоров`я дитини, у судовому засіданні було підтверджено.
З таким оціночним твердженням місцевого суду не погоджується колегія суддів апеляційного суду так, як суд не навів конкретних доказів вчинення ОСОБА_2 дій (одноразово або систематично), які б можна було оцінити, як психологічне насильство стосовно колишнього члена її сім`ї - заявниці.
Варто нагадати, що згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону 2229-VІІІ психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Отже, зі змісту наведеної в Законі дефініції можна зробити висновок, що метою кривдника, який вчиняє психологічне насильство, є заподіяння виключно емоційної чи психологічної шкоди. Така поведінка кривдника має бути травматичною для постаждалої особи, тобто мати короткострокові або довгострокові наслідки емоційного чи психологічного здоров`я. 
Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що, на її думку, психологічне насильство з боку ОСОБА_2 полягало у нав`язливому спілкуванні, яке для заявниці було небажаним та стосувалося малолітньої ОСОБА_16 , дочки заявниці та внуки заінтересованої особи.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 257 СК України баба, дід, пра баба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні  бабою, дідом, пра бабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.
Норми СК України наділяють бабів та дідів низкою прав та покладають на них певні обов`язки щодо їх внуків, зокрема на самозахист внуків.
Отже, зауваження місцевого суду про те, що піклуватися про здоров`я дитини зобов`язані батьки, а не іншими членами сім`ї та родичами є наслідком обмежувального тлумачення закону та хибним за своєю суттю.
Законодавство покладає цей обов`язок перш за все на батьків, або осіб, які їх замінюють, але це не означає, що інші члени сім`ї чи родичі (крім батьків), за потреби, зокрема, якщо батьки з будь-яких причин не виконують належним чином свого обов`язку, не мають жодних прав щодо захисту права дитини на охорону її здоров`я. 
У справі, яка переглядається, апеляційний суд жодним чином не дає оцінку виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 щодо її малолітньої дочки ОСОБА_6 , але це не означає, що баба дитини, ОСОБА_2 , яка проживає окремо, не має права цікавитися у матері про здоров`я внуки, обговорювати його, висловлювати свої пропозиції.
Суд першої інстанції дав оцінку знімкам екрану смартфона з текстовими повідомленнями, які надала заявниця. 
Учасники справи визнавали, що це їх спілкування, яке стосується дитини ОСОБА_16 .
Загальний зміст цього спілкування зводиться до того, що ОСОБА_2 пропонує ОСОБА_1 звернутися до спеціалістів в галузі медицини для обстеження дитини, а та їй відмовляє в цьому. 
Місцевий суд, навів деякі цитати з цього спілкування, які, на його думку, ілюструють психологічний тиск з боку ОСОБА_2 , а саме: «Ти не маєш достатніх знань… Твоє небажання розібратися в ситуації... Анютка належить всім, окрім... І я завжди буду контролювати стан справ та шукати засоби впливу (вони можуть бути різні). Не треба доводити ситуацію до судових справ... Амбіції головне в твоєму випадку…».
Однак, суд навів лише уривки фраз, які вирвані із загального контексту. 
Крім того, суд вказав, що це спілкування відбулося 02.08.2024. Доказів його повторення немає, а тому немає й підстав вважати, що воно є систематичним та нав`язливим з боку ОСОБА_2 .
Вжиті нею висловлювання у спілкуванні не можна вважати образливими чи принижувальними для заявниці, які б небезпідставно викликали у неї побоювання за свою безпеку та безпеку своїх рідних і завдавали шкоди її емоційному чи психічному здоров`ю.
ОСОБА_1 не надала суду переконливих доказів того, що для неї настали будь-які наслідки від такого спілкування з ОСОБА_2 .
При цьому саме лише можливе негативне ставлення учасників спілкування один до одного не може вважатися психологічним насильством в розумінні Закону 2229-VІІІ.
Сам по собі факт звернення заявника до органу поліції стосовно неправомірної, на її думку, поведінки ОСОБА_2 не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства так, як про будь-які встановлені факти у такому повідомленні не йдеться.
Стосовно листа Олександрійського міського центру соціальних служб від 20.02.2025 № 44/01-13 про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку спеціалізованої служби первинного соціально-психологічного консультування осіб, які постраждали від домашнього насильства або насильства за ознакою статі з приводу факту вчинення домашнього насильства відносно неї, що підтверджується, то в ньому не вказано про конкретні факти домашнього насильства, коли вони мали місце та хто був кривдником. 
У цьому в листі навіть не вказано коли ОСОБА_1 була взята на облік як постраждала особа, тож пов`язувати це з діями ОСОБА_2 підстав немає.
Інші докази у справі, зокрема показання свідків, підтверджують лише наявність конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо виховання та піклування про здоров`я малолітньої ОСОБА_6 , який появляється у їх протистоянні та взаємних вимогах, а не у вчиненні насильницьких дій. 
Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що доказами у справі не доведено факт вчинення ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 домашнього насильства, що виключає застосування судом спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом № 2229-VIII.
З огляду на це, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку по часткову обґрунтованість заяви ОСОБА_1 . 
Не встановивши конкретних фактів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, суд неправильно визначив характер правовідносин сторін, помилково застосував закон. 
9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
    Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).
З наведених вище за текстом цієї постанови підстав рішення суду першої, в оскарженій його частині, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якої діє представник – адвокат Семенова Олена Вікторівна, задовольнити.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Стручкова Л. І.) від 12.05.2025 в частині обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 скасувати й ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Гулий Андрій Васильович, про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст цієї постанови складено 29.08.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник