ПОСТАНОВА                                                  
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                          
(додаткова)
 
17 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 346/6477/21
провадження № 61-11285св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
судді-доповідача - Сердюка В. В. (суддя-доповідач), 
суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 ,
особа, яка звернулася з касаційною скаргою, ?  ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення, у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна.
 
Позов ОСОБА_1 мотивував тим, що 09 вересня 2016 року між сторонами були укладені договори, а саме:
? договір дарування 2/3 частин житлового будинку загальною площею 169 кв. м, житловою площею 76 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
? договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 2610600000:06:001:0107, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області заочним рішенням 
від 13 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задовольнив.
 
Визнав недійсними:
- договір дарування 2/3 частки будинку загальною площею 169 кв. м, житловою площею 76 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 09 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Яцком П. П. та зареєстрований у реєстрі за № 3355;
- договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,1000 га,
кадастровий номер 2610600000:06:001:0107, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 , укладений              09 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений                    09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Яцком П. П. та зареєстрований у реєстрі 
за № 3356.
 
Не погодившись із вказаним заочним рішенням, Прозорова О. М. , яка зазначала, що діє в інтересах ОСОБА_2 , 09 січня 2024 року подала заяву про перегляд заочного рішення.
 
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області ухвалою від 04 квітня 2024 року заяву адвоката Прозорової О. М., подану в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2023 року повернув на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України, оскільки заява підписана особою, яка не мала права 
її підписувати.
 
15 квітня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла адвокат                     Прозорова О. М., повторно подав заяву про перегляд заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 лютого                   2023 року.
 
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області ухвалою від 23 квітня 2024 року заяву, подану 15 квітня 2024 року адвокатом  Прозоровою О. М. 
в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2023 року залишив без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України.
 
Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 04 липня 2024 року ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 квітня
2024 року скасував, справу повернув до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області для продовження розгляду.
 
31 липня 2024 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_5., засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою
на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 липня 2024 року
у цій справі, у якій представник заявниці, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 липня 2024 року та залишити в силі ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2024 року.
 
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області ухвалою від 17 вересня 2024 року поновив ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.
 
Заяву, подану 15 квітня 2024 року адвокатом Прозоровою О. М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення задовольнив.
 
Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області 
від 13 лютого 2023 року скасував та призначив справу до судового розгляду в загальному порядку.
 
Коломийський міськрайонний суд ухвалою від 14 жовтня 2024 року закрив провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.
 
Верховний Суд постановою від 29 січня 2025 року касаційну скаргу  ОСОБА_3 , 
в інтересах якої діє ОСОБА_5 , задовольнив частково.
 
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 липня 2024 року скасував.
Стягнув з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 
227,00 (двісті двадцять сім) гривень.
 
08 липня 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 , звернулася до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд ухвалити додаткове рішення у справі № 346/6477/22, що розглянута Верховним Судом 29 січня 2025 року за касаційною скаргою ОСОБА_3 , та прийняти додаткову постанову в частині вимог касаційної скарги про залишення в силі ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області                        від 23 квітня 2024 року.
 
Заяву мотивовано тим, що Верховний Суд, вирішуючи справу за касаційною скаргою ОСОБА_3 , скасувавши постанову Івано-Франківського апеляційного суду                    від 04 липня 2024 року, не вирішив питання щодо залишення в силі ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 квітня                   2024 року.
 
Провадження у суді касаційної інстанції
 
13 серпня 2025 року справа № 346/6477/21 надійшла до Верховного Суду та передана судді-доповідачу. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Верховний Суд постановою від 29 січня 2025 року касаційну скаргу  ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , задовольнив частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 липня 2024 року скасував.
 
Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, керувався тим, що:
на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 04 липня                 2024 року ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2024 року заяву адвоката Прозорової О. М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення від 13 лютого 2023 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів дарування нерухомого майна про перегляд заочного рішення задоволено та вказане заочне рішення від 13 лютого 2023 року - скасовано, а справу призначено до судового розгляду в загальному порядку;
ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області                      від 14 жовтня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК Україниу зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_1 , яка оскаржена ОСОБА_3 в апеляційному порядку, і апеляційний перегляд вказаної ухвали на час здійснення касаційного перегляду не завершено;
у справі № 346/3087/20 встановлено, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_1 , та що дарувальник ОСОБА_1 усупереч вимогам статей 368, 369 ЦК України розпорядився 1/3 частиною спірного будинку, яка належить ОСОБА_3 ; 
оскаржувана постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 04 липня              2024 рокувпливає на права та законні інтереси ОСОБА_3 як спадкоємця               ОСОБА_1 ,  - 
 
у зв`язку з чим колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що оскаржувана постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 04 липня 2024 року як така, що не відповідає критеріям щодо законності та обґрунтованості, визначеним статтею 263 ЦПК України, підлягає скасуванню.
 
При цьому колегія суддів Верховного Суду у мотивувальній частині постанови                     від 29 січня 2025 року погодилася з висновком місцевого суду про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду, викладеному в ухвалі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2024 року, оскільки представник заявника не довела, а в суді першої інстанції не спростувала, що пропущений для подання заяви про перегляд заочного рішення строк не є формальним та суб`єктивним, а є об`єктивним, не обумовленим суб`єктивною поведінкою та не залежав від волевиявлення заявника.
 
Вказавши, що суд першої інстанції, залишаючи заяву про перегляд заочного судового рішення без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що представник заявника не надала суду доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення від 12 квітня 2024 року в строки, визначені частиною другою статті 284 ЦПК України, з дня отримання тексту заочного рішення (21 грудня 2023 року) та доказів про наявність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, передбачених у частині третій статті 284 цього Кодексу. 
 
У касаційній скарзі, поданій 31 липня 2024 року у цій справі на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 липня 2024 року у цій справі, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , просила скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 липня 2024 року та залишити в силі ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2024 року.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
 
Згідно із частиною третьою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
 
Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основними рішеннями, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або не вирішені всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.
 
Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
 
За положеннями пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
З огляду на викладене, враховуючи що у постанові від 29 січня 2025 року Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 04 липня 2024 року є такою, що не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним статтею 263 ЦПК України, та підлягає скасуванню, однак не вирішив окрему правову вимогу касаційної скарги ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , про залишення в силі ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2024 року, про що зазначив у мотивувальній частині судового рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_6., про ухвалення додаткового рішення.
 
Керуючись статтями 270, 409, 413 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Заяву ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 , про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити.
 
Ухвалити додаткове судове рішення у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, яким доповнити абзац другий резолютивної частини постанови Верховного Суду від 29 січня 2025 року реченням такого змісту:
 
«ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2024 року залишити в силі».
 
Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                  В. В. Сердюк
 
Судді                                                                                                     А. І. Грушицький
 
                                                                                              В. М. Ігнатенко
 
                                                                                              І. В. Литвиненко
 
                                                                                              Є. В. Петров