ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

29 вересня 2025 року                                                           м. Чернівці
справа № 725/5917/24
провадження №22-ц/822/688/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.
секретар Бугай В.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 29 травня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя сторона ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя та відшкодування моральної шкоди,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя сторона ОСОБА_3 , про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя та відшкодування моральної шкоди.
Позов обґрунтовано наступним. 10.08.2002 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який між ними було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 22.06.2018 року. Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2016 року ними було придбано кватиру за адресою АДРЕСА_1 .
Вказана квартира була предметом судового спору та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 11.04.2019 року, яке залишене без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 03.07.2019 року, визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 49,6 кв. м. житловою площею 27,1 кв. м, право спільної сумісної власності на вказану квартиру припинено. 
Постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду України від 22.04.2020 року вказані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
В період оскарження відповідних судових рішень відповідач відчужив спірну квартиру на користь іншої особи, а саме ОСОБА_4 .
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 14.12.2020 року та постановою Чернівецького апеляційного суду від 29 червня 2022 року відмовлено в задоволенні вказаного позову та встановлено, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядженням спільним майно без згоди другого подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставин справи не могла знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав зголи на це другого подружжя. 
Натомість, судами не встановлено недобросовісність ОСОБА_4 як набувача спірного нерухомого майна та обізнаність про належність квартири на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
За таких обставин у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним відмовлено в зв`язку з відсутністю даних про те, що контрагент за договором відчуження нерухомого майна (покупець) діяв недобросовісно, тобто знав чи не міг знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а той з подружжя, хто уклав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
На даний час власником спірного квартири є мати відповідача – ОСОБА_3 .
Зазначала, що відповідач без її згоди відчужив спільне майно, а тому зобов`язаний відшкодувати їй частину вартості спірної квартири.
Вказані вище обставини також спричинили їй моральну шкоду, розмір якої оцінює в сумі 20 000 грн., оскільки через поведінку відповідача, який фактично шляхом обману та зловживання становищем, яке він штучно створив судовими спорами, позбавив її власності та місця проживання, зумовив необхідність орендувати житло, відмовився компенсувати вартість належної їй частки, насміхається з даної ситуації, чим завдає їй моральних страждань.
Позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 330 336 грн., що становить 1/2 вартості відчуженої ним квартири АДРЕСА_3 , як компенсацію за частку в спільному майні подружжя та стягнути 20 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Чернівецького районного суду м.Чернівців від 29 травня 2025 року в позові ОСОБА_1 відмовлено. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 29 травня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позов. Стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, з неправильною оцінкою наявних у справі обставин та доказів, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив, що квартира була спільною сумісною власністю, а відповідач відчужив її без згоди позивачки. 
Суд дійшов хибного висновку, що відсутність доказів недобросовісності набувача майна (третіх осіб) є підставою для відмови у стягненні компенсації. Проте позивачка не заявляла вимог про визнання договору недійсним, а просила грошову компенсацію частки, що є окремим способом захисту її майнових прав.
Однак, суд помилково відмовив у компенсації, незважаючи на те, що відповідач відчужив квартиру без згоди другого з подружжя, чим порушив імперативну норму ч. 3 ст. 65 СК України.
Судом не враховано, що оцінка квартири (висновок №37 від 04.04.2025 року) була надана з використанням допустимого методу (порівняльного аналізу), з дотриманням ухвали суду та чинного законодавства. Відповідач не довів, що грошові кошти, отримані ним внаслідок продажу квартири, були використані в інтересах сім`ї, як цього вимагає ч. 4 ст. 65 СК України. Суд не дослідив, чи могла позивачка реалізувати своє право на майно в інший спосіб – квартира відчужена, квартира переписана на матір відповідача, що фактично унеможливлює реституцію.
Суд безпідставно відмовив у відшкодуванні моральній шкоді, вважаючи, що її не доведено, позивачка чітко обґрунтувала душевні страждання, втрата місця проживання, насмішки, ігнорування права на власність, ситуація є тривалою, конфліктною, повторюваною – позивачка була змушена судитись роками через зловживання з боку відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Встановлено, що сторони з 10.08.2002 року перебували між собою в зареєстрованому шлюбу, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 22.06.2018 року.
Під час вказаного шлюбу ОСОБА_2 на підставі укладеного між ним та ОСОБА_5 договору набув у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 .
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 29.06.2022 року рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності відмовлено, а в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та визнання договору купівлі-продажу недійсним, змінено. 
Зокрема, судом апеляційної інстанції у вказаній справі було встановлено, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , натомість ОСОБА_2 18 липня 2019 року відчужив вказану квартиру, оскільки на той момент були чинними рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 11.04.2019 року та постанова Чернівецького апеляційного суду від 03 липня 2019 року, якими визнано його право особистої приватної власності на вказану квартиру.
Проте ці рішення були скасовані постановою Верховного Суду від 22 квітня 2020 року. Разом з тим, судом не було встановлено недобросовісність покупця як набувача спірного нерухомого майна та його обізнаність про належність квартири на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
За наслідками судового розгляду даного спору судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 без згоди позивача відчужив належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_3 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Рішення суду першої інстанції переглядається в частині визнання права власності на земельну ділянку та розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає. 
Відповідно до ст. 60 СК України  майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому конструкція цієї норми свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст.  69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Частинами 1, 4 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
При розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. 
Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірної квартири вона має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. 
У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.
Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що сторони з 10.08.2002 року перебували між собою в зареєстрованому шлюбу, який між ними було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.06.2018 року.
Під час вказаного шлюбу ОСОБА_2 на підставі укладеного між ним та ОСОБА_5 договору набув у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 .
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 29.06.2022 року було встановлено, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , натомість ОСОБА_2 18 липня 2019 року відчужив вказану квартиру.
За таких обставин позивач має право на грошову компенсацію половини вартості квартири. 
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 серпня 2024 року в справі № 601/1396/21 наголошує на наступному : автономія волі та приватний інтерес є «підвалинами» сучасного приватного права. Завдання приватного права полягає у «напрацюванні» таких правил, які максимальною мірою забезпечують автономію волі та реалізацію приватного інтересу кожної особи, без порушення прав і інтересів інших осіб. 
В доктрині права зазвичай виокремлюється компенсаційна функція, яка спрямована на відновлення порушених цивільних прав і полягає в наданні таких засобів (зазвичай, грошей), завдяки яким це стало б можливим. Так, при пошкодженні майна особи сплачується його вартість або гроші, необхідні для ремонту; при завданні шкоди здоров`ю особи - кошти для лікування, протезування, реабілітації тощо; при поширенні неправдивої інформації про особу - її спростування та грошова компенсація моральної шкоди та ін.
«Сompensare» (з лат.) означає відшкодовувати або урівноважувати. По своїй суті компенсація в приватному праві - це певні дії задля справедливого «урівноваження» майнової чи немайнової втрати (внаслідок, наприклад, завдання шкоди чи припинення повністю або частково певного суб`єктивного права) шляхом сплати особі грошей, як загального еквіваленту всіх цінностей, або передання їй будь-якого майна такого роду, якості та вартості, що дадуть змогу «залагодити» понесену втрату.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівців від 01.10.2024 року було призначено судову оціночно-будівельну експертизу для визначення вартості відчуженої квартири, однак до суду надійшло повідомлення №05 від 24.01.2025 року про неможливість надання висновку оціночно-будівельної експертизи, оскільки  встановити дійсну ринкову вартість саме спірної квартири не представлялось можливим через відсутність у експерта можливості оглянути спірну квартиру, у зв`язку з чим не було проведено експертизу.
Ухвалою суду від 10.03.2025 року за клопотанням позивача призначено у справі судову товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання : яка ринкова вартість квартири яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-943418873101, станом на 18.07.2019 року? Даною ухвалою залишено на розсуд експерта застосування методичного підходу ціни продажу (пропонування) подібного майна при неможливості реального огляду спірної квартири, з урахуванням неможливості забезпечити доступ експерта до предмету експертизи.
Згідно висновку СП «Західно-Український експертно-консультативний центр» №37 від 04.04.2025 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 станом на 18.07.2019 року становить 660672 грн.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції посилався на те, що наявний в матеріалах справи висновок експерта встановлює вартість спірної квартири на момент її відчуження, а саме станом на 18.07.2019 року, а доказів дійсної ринкової вартості спірної квартири на час розгляду справи позивачем не надано.
Однак, колегія суддів звертає увагу на наступне. 
Відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст.  103 ЦПК України учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. Разом з тим, питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.
У разі відчуження майна одним із подружжя без згоди іншого, вартість такого майна визначається, виходячи із ринкової вартості подібного за своїми якостями майна на час розгляду справи. 
Суд при призначені вказаної експертизи у даній справі повинен був сформулювати питання експерту, вказати про визначення ринкової вартості квартири саме на день розгляду справи. 
Отже,  суд першої інстанції, призначаючи у справі судову експертизу, допустив порушення вимог ч. ч. 4, 5 ст.  103 ЦПК України, а саме, задовольняючи клопотання представника позивача, не врахував, що саме суд має визначити питання, з яких має бути проведена експертиза, та поставив на вирішення експертів питання: яка ринкова вартість квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-943418873101, станом на 18.07.2019 року, і відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що визначенню підлягає ринкова вартість квартири на час розгляду справи, а не на дату її відчуження.
Згідно висновку СП «Західно-Український експертно-консультативний центр» №37 від 04.04.2025 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 станом на 18.07.2019 року становить 660672 грн.
Позивач погоджується на відшкодування їй вартості відчуженої квартири, виходячи із цієї суми. А саме просить стягнути на її користь 330336грн. 
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
У справі, яка переглядається, позивач виконала свій процесуальний обов`язок доказування та вжила всіх можливих заходів для доведення вартості квартири, тоді як відповідач, заперечуючи проти позову, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вартості відчуженої ним квартири на час вирішення спору, а також не спростував визначений у висновку експерта розмір вартості спірного майна.
Враховуючи, що відповідач відчужив квартиру, яка є спільною власністю без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати їй вартість 1/2 частини квартири, визначену відповідно до висновку СП «Західно-Український експертно-консультативний центр» №37 від 04.04.2025 року вартість якої становить 660672 грн., що є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Щодо моральної шкоди
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 607/11755/20 зазначає, що завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Як в позові так і в апеляційній скарзі, позивач, обґрунтовуючи заподіяну їй моральну шкоду, посилалась на те, що відповідач позбавив її власності та місця проживання, зумовив необхідність орендувати житло, відмовився компенсувати вартість належної їй частки, насміхається з даної ситуації, чим завдає їй моральних страждань. 
В даному випадку факт завдання відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним.
При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, суд апеляційної інстанції вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 5000 грн. грошової компенсації моральної шкоди.
Щодо судових витрат 
Відповідно до ч. 1, п. п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати : на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в матеріалах справи містяться: ордер №1083811 від 25 червня 2024 року, договір про надання правничої допомоги від 10.06.2024 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , Акт приймання виконаних робіт про надання правової допомоги від 12 червня 2024 року, квитанція до прибуткового касового ордеру від 12.06.2024 року.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2024 року справа №686/5757/23, виснувала,  що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям, є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Аналізуючи матеріали справи, подані представником позивача, докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в даній справі та з урахуванням заперечень з боку відповідача, колегія суддів вважає, що визначений адвокатом розмір оплати є дещо завищеним, врахувавши характер виконаної роботи, принципи співмірності та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи.
Виходячи із викладеного, враховуючи часткове задоволення позову та принцип пропорційності розподілу судових витрат, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За вимогами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Предметом позову у справі є дві вимоги майнового характеру: 1) стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, 2) стягнення моральної шкоди.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлено ставка судового збору у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.3 ст.4 Закону  при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позивач з позовом звернулась в 2025 році. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 грн. 
Відповідно до п.10 ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, загальною сумою всіх вимог.
Відповідно до висновку судової оціночної – будівельної експертизи №37 від 04 квітня 2025 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , становить 660672 грн.
Позивач просить стягнути компенсацію вартості частки у спільному майні подружжя яка становить 330 336 грн.
Враховуючи ціну позову, при подачі позову за майнову вимогу стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя підлягав сплаті судовий збір в розмірі 2 642,68 грн. (330336 х 1%=3303,36 *0,8). 
За стягнення моральної шкоди судовий збір підлягав сплаті в розмірі 2422,40 грн.(3028*0,8). 
Отже, за подання позову у цій справі підлягав сплаті судовий збір у розмірі 5 065,08 грн.
За подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в розмірі 5065,08 грн. (3303,36 +3028 х 150%*0,8).
Враховуючи, що і позов і апеляційна скарга були подані через «Електронний суд».
За таких обставини, відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на корить позивача слід стягнути 10 130, 16 грн. судового збору.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Судом першої інстанції порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 29 травня 2025 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя сторона ОСОБА_3 , про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за частку в спільному майні, а саме вартості квартири АДРЕСА_3 , в розмірі 330 336 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 130, 16 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повна постанова складена 30 вересня 2025 року. 

               Судді:   І.Б. Перепелюк

                                                                Н.К. Височанська

                                                                І.М. Литвинюк