ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/624/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року в адміністративній справі №160/624/25 (головуючий суддя І-ї інстанції - Кучма К.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          В С Т А Н О В И В 
Позивач 09.01.2025 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, ГУ ПФУ в Тернопільській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №047050029586 від 25.11.2024 року про відмову у призначенні їй пенсії за віком;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до її страхового стажу роботи періоди: з 23.10.1980 року по 11.02.1982 року по догляду за дитиною, з 21.04.1982 року по 15.02.1983 року по догляду за дитиною до восьмирічного віку, з 25.04.1989 року 21.06.2004 року по догляду за дітьми до восьми років та періоди роботи: з 16.02.1983 року по 03.05.1983 року у 36 відділенні зв`язку, з 21.11.1983 року по 29.06.1987 року у Державному комітеті по забезпеченню нафтопродуктами та призначити пенсію за віком;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути її заяву про призначення пенсії від 19.11.2024 року  з урахуванням висновків суду у справі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ в Тернопільській області № 047050029586 від 25.11.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 16.02.1983 року по 03.05.1983 року, з 21.11.1983 року по 29.06.1987 року на території Республіки Таджикистан, та із урахуванням висновків суду.
В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ГУ ПФУ в Тернопільській області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вважає, що подана позивачем заява про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не підлягає задоволенню, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж та первинні документи для призначення пенсії за вказаними нею періодами.
Позивач відзив на скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 26.05.2025 року по 09.06.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. та суддя-член колегії Білак С.В. перебували у відпустці. У період з 26.05.2025 року по 13.06.2025 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у  відпустці. У період з 24.06.2025 року по 27.06.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась 19.11.2024 року  до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до   статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначена заява та долучені до неї документи про наявний трудовий стаж за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Тернопільській області.
Рішенням №047050029586 від 25.11.2024 року відмовлено в призначенні пенсії та  зазначено, що страховий стаж позивача станом на день звернення за призначенням пенсії становив 14 років 06 місяців 01 день. За результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в Республіці Таджикистан з 16.02.1983 року по 03.05.1983 року та з 21.11.1983 року по 29.06.1987 року, оскільки інформація про не одержання позивачем пенсії в Республіці Таджикистан відсутня, а також не враховано період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею трирічного віку через відсутність підтверджуючих документів. Проте, до страхового стажу частково враховано період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення нею трирічного віку.
Не погодившись з рішенням про відмову в призначенні пенсії, позивач  оскаржила  таке  рішення  до  суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV (далі  по тексту - Закон № 1058-IV).
Згідно із частиною першою   статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із даним   Законом   та досягли встановленого цим   Законом   пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у   статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою   статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини четвертої   статті 24 Закону №1058-IV   періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності даним   Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно із частиною першою   статті 26 Закону №1058-IV   особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
В силу  статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»   основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із   статтею 48 КЗпП України   трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і постанова КМУ від 12.08.1993 року №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1   постанови КМУ від 12.08.1993 року №637   Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.
Як встановлено судом першої інстанції згідно трудової книжки позивача від 01.08.1978 року серії НОМЕР_1 , остання:
- запис №1 - 22.10.1980 року звільнена за власним бажанням по догляду за грудною дитиною. Наказ №106 від 22.10.1980 року;
- запис №6 - 20.04.1982 року звільнена за власним бажанням   ст.38 КЗпП   Української РСР, у зв`язку з доглядом за дитиною до восьмирічного віку. Наказ №302-к від 20.04.1982 року.
- запис №7 - 16.02.1983 року прийнята учнем оператора до 36 відділення зв`язку. Наказ №31 від 15.02.1983 року;
- запис №8 - 03.05.1983 року звільнена за власним бажанням   ст.35 КЗпП   Тадж. РСР. Наказ №86 від 03.08.1983 року.
- запис №9 - 21.11.1983 року призначено на посаду ст. бухгалтера до центральної бухгалтерії. Наказ №92 від 21.11.1983 року;
- запис №10 - 29.06.1987 року звільнена у зв`язку з переведенням чоловіка та виїздом за межі республіки   ст.35 КЗпП   Тадж. РСР. Наказ №136-І від 25.06.1987 року.
Так, спірним  рішенням  пенсійного  органу  позивачу не зараховано період роботи в Республіці Таджикистан з 16.02.1983 року по 03.05.1983 року та з 21.11.1983 року по 29.06.1987 року, оскільки інформація про неодержання позивачем пенсії в Республіці Таджикистан відсутня (до страхового стажу частково враховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), період догляду за дитиною - ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення трьох річного віку, оскільки відсутні документи, які підтверджують факт догляду за дитиною до 3-х років.
Частиною четвертою   статті 1 Закону №1788-XII   передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).
Відповідно до частини другої статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15.04.1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Відповідно до матеріалів справи, трудова книжка від 01.08.1978 року серії НОМЕР_1 , надавалась для розгляду питання про призначення пенсії, автентичність записів трудової книжки останнім не оспорюється. Вказана трудова книжка містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірний період. Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять  виправлень/підтирань,  інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.
Посилання  пенсійного  органу  в  спірному  рішенні  та  в  апеляційній  скарзі   на  ту  обставину,  що  позивачу не зараховано період роботи в Республіці Таджикистан з 16.02.1983 року по 03.05.1983 року та з 21.11.1983 року по 29.06.1987 року, оскільки інформація про неодержання позивачем пенсії в Республіці Таджикистан відсутня, суд апеляційної  інстанції  вважає  безпідставним,  оскільки  саме  на  відповідача як  суб`єкта  владних повноважень,  у  відповідності до вимог частини 2 статті 77 КАС  України  покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності. 
Натомість, ГУ ПФУ в Тернопільській області ані в спірному рішенні, ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не зазначено та не надано доказів одержання позивачем пенсії в Республіці Таджикистан, та в матеріалах справи такі докази відсутні.
В силу пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Таким чином, суд першої інстанції  дійшов  вірного  висновку про відсутність підстав  для відмови в зарахуванні вказаних вище періодів роботи позивача в Республіці Таджикистан до страхового її стажу, а тому дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу спірного періоду є протиправними, з чим  погоджується колегія суддів.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно зазначив, що рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області № 047050029586 від 25.11.2024 року є протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Оскільки саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області приймалось рішення за заявою позивача про призначення  пенсії, і таке рішення  судом  визнано неправомірним та скасовано, то саме на вказаний  орган  має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача, як вірно зазначив суд першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність  підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог.
Рішення  суду  першої  інстанції  в  частині  відмовлених  позовних  вимог сторонами  не  оскаржується,  а  тому  в  цій  частині  рішення  апеляційним  судом  не  переглядається.
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року в адміністративній справі №160/624/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року в адміністративній справі №160/624/25 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко