ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 598/2820/24	Головуючий у 1-й інстанції Гудима І.В. 	
Провадження № 22-ц/817/714/25 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого — Гірського Б.О.
суддів — Храпак Н.М., Хоми М.В.
за участю секретаря — Панькевич Т.І., 
представників учасників справи
       розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №598/2820/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Майка Андрій Борисович на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 05 травня 2025 року (ухвалене суддею Гудимою І.В., повний текст рішення складено 05 травня 2025 року) в справі за позовом Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Надзбруччя-Агро» до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОМІКО АГРО» про визнання поновленим договору оренди землі, -
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2024 року Дочірнє сільськогосподарське підприємство «Надзбруччя-Агро» (далі - ДСП «Надзбруччя-Агро») звернулось до суду із вказаним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовували тим, що між ДСП «Надзбруччя-Агро» та відповідачем ОСОБА_1 05.08.2014 року був укладений договір оренди землі №129 щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1535 га, за кадастровим номером 6122487600:01:001:0139, яка розташована на території Романовоселівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, строком на 10 років. 
Зазначали, що умовами договору передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. 
У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. 
Стверджували, що протягом усього строку дії оренди, орендар добросовісно виконував взяті на себе обов`язки за договором оренди, жодних претензій від орендодавця не надходило, а тому 03.06.2024 року позивач надіслав відповідачу ОСОБА_1 листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі із проектом додаткової угоди, якого остання отримала 04.07.2024 року, однак жодної відповіді підприємству не надіслала та не повідомила про своє рішення щодо поновлення чи відмови в поновленні раніше укладеного договору оренди. 
Після закінчення строку договору орендар продовжував користуватися земельною ділянкою, вимог щодо повернення земельної ділянки від відповідачки ОСОБА_1 не надходило. 
Вважали, що ДСП «Надзбруччя-Агро», як орендар належно виконало обов`язки за договором та вимоги Закону України «Про оренду землі», а відповідач ухилявся від підписання примірника додаткової угоди чи договору оренди, проекти яких йому було направлено орендарем.
На підставі наведеного просили визнати поновленим на тих самих умовах і на той самий строк договір оренди землі №129 щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1535 га, за кадастровим номером 6122487600:01:001:0139, яка розташована на території Романовоселівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, власником якої є ОСОБА_1 , шляхом визнання укладеною додаткової угоди від 03.06.2024 року.
Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року закрито провадження у справі за позовом ДСП «Надзбруччя-Агро» до ОСОБА_1 , ФГ «ДЕНАРТА» в частині позовних вимог щодо визнання припиненим права оренди ФГ «ДЕНАРТА», зареєстрованого відповідно до договору оренди землі №188 від 06.08.2024 року, номер запису 56334990, щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,1535 га., кадастровий номер 6122487600:01:001:0139, яка знаходиться на території Романовоселівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області.
Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 05 травня 2025 року позов задоволено.
Визнано поновленим договір оренди землі №129 від 05.08.2014 року, що укладений між ДСП «Надзбруччя-Агро» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,1535 га, кадастровий номер 6122487600:01:001:0139, яка знаходиться на території Романовоселівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, власником якої є ОСОБА_1 , шляхом визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №129 від 05.08.2014 року, що укладений між орендарем ДСП «Надзбруччя-Агро» та орендодавцем ОСОБА_1 від 03.06.2024 року в редакції, викладеній у резолютивній частині оскаржуваного рішення.
Стягнуто з відповідача на користь позивача 2 422,40 грн. судового збору.
В стягненні витрат на правничу допомогу відмовлено.
Додатковим рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 15 травня 2025 року заяву представника позивача - адвоката Равліва М.І. про ухвалення додаткового рішення задоволено.
Повернуто з Державного бюджету України ДСП «Надзбруччя-Агро» сплачений судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн. за платіжною інструкцією №1574 від 20 листопада 2024 року.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Майка А.Б. просить рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 05.05.2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вважає, що оскаржуване рішення прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права, а обставини, що мають істотне значення для справи з`ясовані судом неповно і висновки суду не відповідають обставинам справи.
Звертає увагу на те, що 23.04.2024 року та 10.07.2024 року орендодавець ОСОБА_1 листами від 23.04.2024 року та 10.07.2024 року повідомила орендаря ДСП «Надзбруччя-Агро», що після закінчення терміну дії договору оренди від 05.08.2024 року не має наміру продовження терміну дії договору або укладення нового договору оренди. 
У цьому листі орендодавець – власник земельної ділянки висловив вимогу припинити користування даною ділянкою з моменту закінчення оренди і дії договору оренди, а саме з 05.08.2024 року. 
Такий лист надіслано засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» цінним листом з описом вкладення на адресу Позивача, а тому зауважує, що відповідач своєчасно з урахуванням вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі", ст. 126-1 ЗК України повідомив орендаря щодо небажання продовжувати орендні правовідносини, тобто чітко та однозначно, а також заздалегідь висловив свою позицію і така була належним чином доведена до відома орендаря у листі.
Посилання позивача про направлення відповідачці листа-повідомлення від 04.06.2024 року із проектом додаткової угоди про намір продовжити договірні відносини на новий строк не спростовує факту відсутності волі орендодавця на поновлення строку дії договору, котрі були висловлені останнім до закінчення терміну дії договорів та не може слугувати підставою для його поновлення.
Звертає увагу, що усталеним є висновок Верховного Суду про те, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Для пролонгації відносин оренди та реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк необхідною є згода обох сторін, одного лише волевиявлення орендаря недостатньо (постанова КЦС ВС від 19 грудня 2024 року у справі № 604/424/23).
Стверджує, що переважне право ДСП «Надзбруччя-Агро» на поновлення договору оренди земельної ділянки не порушено, оскільки відсутня одна із складових, що надають право позивачу претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», так як відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який завчасно повідомив орендаря про небажання поновлювати договір оренди та використовувати землю на власний розсуд.
У відзиві на апеляційну скарги ДСП «Надзбруччя-Агро» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вважає, що поведінка орендодавця суперечить закріпленому в законодавстві принципу добросовісності, оскільки його бездіяльність щодо неповідомлення ДСП «Надзбруччя-Агро» про умови продовження орендних відносин перешкоджала останньому належним чином скористатися своїм першочерговим правом на поновлення строку дії договору оренди, як це передбачено договором та законом.
Звертає увагу на відсутність жодних відомостей, які б свідчили про недобросовісну поведінку орендаря.
Вважає, що вищезгадану бездіяльність орендодавця щодо неповідомлення орендаря про умови подальших орендних відносин слід розцінювати як умисне і безпідставне ухилення від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав і більше того маючи на меті продовжувати орендні відносини за наявності добросовісної поведінки орендаря, з урахуванням того, що останній є більш уразливою стороною в цих правовідносинах.
Звертає увагу, що саме орендодавцем порушено місячний термін після закінчення строку дії договору для направлення орендарю листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, що дає підстави вважати, що переважне право ДСП «Надзбруччя-Агро» на поновлення договору оренди земельної ділянки є порушеним та будь-яких доказів, що вказана земельна ділянка після закінчення терміну оренди була повернута власнику відповідачем суду не надано. 
В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Майка А.Б. та представник третьої особи: директор ТОВ «Томіко Агро» - Томчук П.В. просять апеляційну скаргу задовольнити з мотивів, викладених у ній.
В судовому засіданні представник позивача — адвокат Равлів М.І. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ДСП «Надзбруччя-Агро» було укладено договір оренди землі №129, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 06.09.2015 року. За цим договором ОСОБА_1 передала в оренду ДСП «Надзбруччя-Агро» належну їй на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Романовоселівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, площею 2,1535 га., кадастровим номером 6122487600:01:001:0139, терміном на 10 років.
Відповідно до п.8 вказаного договору, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (а.с.7).
03 червня 2024 року ДСП «Надзбруччя-Агро» надіслало ОСОБА_1 лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, разом з проектом додаткової угоди від 03.06.2024 року, в якому запропонував розглянути вказаний проект та продовжити термін дії укладеного договору оренди землі на строк 10 років. Даного листа було надіслано 03 червня 2024 року поштовим відправленням №4602002399851 з описом вкладення за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_1 , що збігається з адресою, яка зазначена в договорі оренди землі. Дані обставини знайшли своє підтвердження витягом з інформаційної системи відстеження поштового повідомлення №4602002399851 (а.с.16), копією фіскального чеку оплати рекомендованого листа та копією опису відправлення (а.с.15).
Згідно копій заяв відповідача ОСОБА_1 , які надіслані 23 квітня 2024 року (а.с.47) та 10 липня 2024 року (а.с.45) на адресу ДСП «Надзбруччя-Агро» остання повідомляла орендаря про те, що після закінченням терміну дії договору оренди від 05.08.2014 року, вона не має наміру продовжити термін дії договору або укладення нового договору оренди, оскільки має намір господарювати на власній ділянці самостійно, та просить припинити користування даною ділянкою з моменту закінчення права оренди і дії договору оренди з 05.08.2024 року. Лист від 10.07.2024 року ОСОБА_1 відправлено на адресу позивача поштовим відправленням 4602002403913 з описом вкладення, що підтверджується копією накладної №4602002403913 від 11.07.2024 року та копією опису відправлення (а.с.46). Лист від 23 квітня 2024 року ОСОБА_1 відправлено на адресу позивача 26 квітня 2024 року рекомендованим поштовим відправленням №4737500053019 з описом вкладення, що підтверджується рекомендованим повідомленням №4737500053019, копією опису відправлення (а.с.48).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №403839169 від 14.11.2024 року, 14 серпня 2024 року було зареєстровано право оренди вказаної спірної земельної ділянки на підставі договору оренди № 188 від 06 серпня 2024 року, який укладено між ОСОБА_1 та ФГ «ДЕНАРТА» (а.с.17).
Надалі даний договір оренди №188 від 06 серпня 2024 року було достроково розірвано на підставі додаткової угоди від 10.02.2025 року між ОСОБА_1 та ФГ «ДЕНАРТА», що вбачається з копії даної додаткової угоди від 10.02.2025 року (а.с.123) та протоколу загальних зборів учасників ФГ «ДЕНАРТА» від 10.02.2025 року (а.с.123).
05 березня 2025 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «ТОМІКО АГРО» було укладено договір оренди вказаної спірної земельної ділянки строком на 10 років (а.с.121-122).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як орендар, мав підстави розраховувати на поновлення договору оренди землі, оскільки належно користувався земельною ділянкою, в тому числі і після закінчення строку договору оренди (вказана обставина не спростована відповідачем), а відтак направлення орендодавцем листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі без зазначення мотивів такого рішення не можуть бути перешкодою для поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені раніше.
З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Згідно п.п.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У частині першій статті 777 ЦК України закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.
Відповідно до частин першої та другої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Законом України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин,) визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частин першої та другої статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі» до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди.
Згідно з частиною п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Аналіз положень частини першої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» свідчить про те, що для визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення
Такий правовий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18).
Водночас, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини друга-п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі») процедури, так і наявності волевиявлення сторін.
Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2019 року у справі № 902/619/17, від 27 червня 2019 року у справі № 923/925/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 912/1138/19, від 17 травня 2022 року у справі № 384/30/21 (провадження № 61-21267 св 21), від 24 квітня 2023 року у справі № 608/2591/21 (провадження № 61-813 св 23).
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 у справі № 908/2314/18 зазначено, що саме лише визнання відмови протиправною не може бути підставою для поновлення договору оренди землі за частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки для поновлення договору оренди за цими частинами необхідне погодження обох сторін щодо істотних умов договору.
Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном».
Відповідно до статті 316 ЦК України право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Правомочність власника - в його праві володіти, користуватися й розпоряджатися майном у межах, встановлених законом (випливає зі статті 317 ЦК України). Право користування є одним з видів речових прав на чуже майно (стаття 395 ЦК України).
Задля дотримання балансу між правами та законними інтересами власника та користувача (орендодавця та орендаря) законодавець передбачив, що власник-орендодавець захищений правом вибору, здавати або не здавати своє майно в оренду, та правом змінювати умови договору при його переукладенні на новий строк; орендар, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, захищений тим, що за прийнятності для нього нових умов, саме він має переважне право укладення нового договору перед будь-якими іншими особами (постанова Верховного Суду 18 січня 2018 року у справі № 910/12017/17).
Оскільки орендодавець відмовився поновлювати договір оренди землі на попередніх умовах, суди правильно констатували відсутність за даних обставин справи порушення переважного права орендаря, адже переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Для пролонгації відносини оренди та реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк необхідною є згода обох сторін, одного лише волевиявлення орендаря недостатньо (див. постанову КЦС Верховного Суду від 28.05.2024 справа № 604/648/23).
Так, судом встановлено, що між ДСП «Надзбруччя-Агро» та відповідачем  ОСОБА_1  05.08.2014 року був укладений договір оренди землі №129 щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1535 га, за кадастровим номером 6122487600:01:001:0139, яка розташована на території Романовоселівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, строком на 10 років.
Відповідно у позивача право оренди земельної ділянки закінчувалось 05.08.2024 року, що узгоджується із висновками, які містять у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 902/1207/22.
23 квітня 2024 року та 10 липня 2024 року орендодавець ОСОБА_1 надіслала на адресу ДСП «Надзбруччя-Агро» листи в яких повідомила орендаря про те, що після закінченням терміну дії договору оренди від 05.08.2014 року, вона не має наміру продовжити термін дії договору або укладення нового договору оренди, оскільки має намір господарювати на власній ділянці самостійно, та просить припинити користування даною ділянкою з моменту закінчення права оренди і дії договору оренди з 05.08.2024 року.
За вказаних обставин в орендаря відсутнє право на поновлення договору оренди землі. 
Такий висновок викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14/65цс18), згідно з яким для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.
Відтак колегія суддів приходить до висновку, що подальше направлення ДСП «Надзбруччя-Агро» 03.06.2024 року пропозиції про продовження оренди, за умови отримання ним волевиявлення орендодавця про небажання продовження оренди, не може слугувати підставою для поновлення дії орендних відносин між сторонами.
Аналогічні висновки містяться також в постанові ОП КЦС Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 379/338/16-ц.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, а тому прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.
Із урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу, висновків апеляційного суду не спростовують, оскільки такі кореспондуються з вищезазначеними правовими позиціями Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що за загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.12.2021 року у справі № 925/81/21, від 09.02.2022 року у справі № 910/17345/20, від 15.02.2023 року у справі № 911/956/17(361/6664/20), від 07.03.2023 року у справі № 922/3289/21, від 14.07.2021 року у справі № 761/15741/17, від 26.07.2023 року у справі № 754/4352/21, від 24.01.2024 року у справі № 752/1058/23.
Відтак додаткове рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 15 травня 2025 року, яким повернуто з Державного бюджету України ДСП «Надзбруччя-Агро» сплачений судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн. за платіжною інструкцією №1574 від 20 листопада 2024 року також підлягає скасуванню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 05 травня 2025 року та додаткове рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 15 травня 2025 року — скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Надзбруччя-Агро» до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОМІКО АГРО» про визнання поновленим договору оренди землі.
Стягнути з Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Надзбруччя-Агро» (с. Романове село вул. Надзбруччя, буд. 19 Тернопільського району Тернопільської області, ЄДРПОУ 31973431) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) 3 633 грн. 60 коп. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 09 вересня 2025 року.

Головуючий:                                                 Гірський Б.О.

Судді:                 Храпак Н.М.

                                                                       Хома М.В.