ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 487/2438/17
провадження № 51-4146кмо24
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
ОСОБА_7 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_8 ,
прокурора                                                   ОСОБА_9 ,
захисника                                                   ОСОБА_10 ,
засудженого                                              ОСОБА_11 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в інтересах засудженого ОСОБА_11 на ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 липня 2024 року щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який зареєстрований у АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, і 

ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст прийнятих судових рішень
Вироком ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22 січня 2021 року визнано винуватим та призначено покарання ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 365 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки із позбавленням права займати посади в органах ІНФОРМАЦІЯ_4 , судових та правоохоронних органах на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_11 звільнено від відбування основного покарання з визначенням іспитового строку 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
На підставі ст. 54 КК ОСОБА_11 позбавлено спеціального звання капітана поліції.
Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою  ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 липня 2024 року за апеляційною скаргою ОСОБА_11 вказаний вирок місцевого суду змінено.
Виключено з мотивувальної частини вироку посилання на недопустимі докази: протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 та 26 квітня 2017 року за участю свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відповідно.
В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами попередніх інстанцій визнано винуватим ОСОБА_11 у тому, що він як службова особа правоохоронного органу (заступник командира роти № 1 батальйону № 4 ІНФОРМАЦІЯ_5 ) 20 листопада 2016 року приблизно о 05:00 вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, застосував спеціальний засіб- розпилив газ сльозогінної та дратівної дії в обличчя ОСОБА_16 , чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку слизової, слабкого ступеню обох повік очей.
 
Вимоги касаційних скарг, узагальнені доводи осіб, які їх подали, та заперечень на них
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_12 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог захисник  ОСОБА_12 зазначає, що прокурор діяв поза межами своїх повноважень, оскільки прокурор не може замінювати слідчого під час досудового розслідування; суд апеляційної інстанції не врахував показань допитаного ним свідка ОСОБА_17 ; показання свідка ОСОБА_13 є сумнівними, оскільки він знайомий з потерпілим; ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК; суд апеляційної інстанції за відсутності клопотання дослідив відеоматеріали всупереч ч. 3 ст. 404 КПК.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Захисник акцентує на тому, що є недопустимим такі докази: висновок судово-медичної експертизи наявності ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого, протокол тимчасового доступу до речей та документів, яким вилучено відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, відеозапис із зйомкою подій, долучений потерпілим, оскільки вони були здобуті особисто прокурором з порушенням ч. 7 ст. 214 КПК без підтвердження процесуальних повноважень; апеляційний суд послався на показання свідків, які є похідними від недопустимих протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками; не було взято до уваги висновок експерта, наданий стороною захисту, згідно з яким на поверхні ковпачка газового балончика пошкоджень не виявлено; ухвала апеляційного суду ґрунтується на припущеннях про заміну засудженим газового балончика, не містить відповідей на аргументи захисту про невинуватість ОСОБА_11 та не відповідає положенням ст. 419 КПК.
Потерпілий ОСОБА_16 надіслав до касаційного суду заперечення на касаційні скарги захисників, в яких просив залишити судове рішення без зміни, а касаційні скарги - без задоволення.
 
Підстави розгляду кримінального провадження об`єднаною палатою
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2025 року на підставі ч. 2 ст. 434-1 КПК вказане кримінальне провадження передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Таке рішення колегія суддів прийняла у зв`язку із тим, що вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених постановах ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21 листопада 2022 року у справі № 991/492/19 (провадження № 51-491кмп21), колегій суддів Третьої судової палати ККС ВС від 22 жовтня 2021 року у справі № 487/5684/19 (провадження № 51-1569км21), Першої судової палати ККС ВС від 19 грудня 2023 року у справі № 428/323/18 (провадження № 51-1482км18), у яких було надано оцінку дотримання прокурором положень ч. 7 ст. 214 КПК через призму порушення ним строку передачі матеріалів до органу досудового розслідування.
Ухвалу про передачу кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати ККС ВС колегія суддів Другої судової палати ККС ВС мотивувала тим, що здійснення прокурором процесуальних дій всупереч ч. 7 ст. 214 КПК після наступного дня з моменту внесення ним відповідних відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення не узгоджується із загальною засадою законності та свідчить про те, що органи прокуратури діяли поза межами наданих їм процесуальних законом повноважень, що є підставою для визнання доказів недопустимими.
Натомість у постанові Третьої судової палати ККС ВС від 21 листопада 2022 року у справі № 991/492/19 (провадження № 51-491кмп21) сформульовано висновок про те, що вирішуючи питання про допустимість доказів, отриманих у результаті процесуальних дій і процесуальних рішень, що були здійснені, прийняті прокурором, який є процесуальним керівником, з порушенням строку передачі матеріалів до органу досудового розслідування, визначеного в ч. 7 ст. 214 КПК, суд повинен врахувати тривалість такого порушення, обсяг і характер вчинених дій і прийнятих рішень. Недотримання строку, визначеного в ч. 7 ст. 214 КПК, не є безумовною підставою для визнання недопустимими доказів, отриманих на підставі таких процесуальних дій і рішень прокурора.
Означений підхід, застосований Третьою судовою палатою ККС ВС, також відображено в інших постановах суду касаційної інстанції, на які є покликання в ухвалі від 07 серпня 2025 року.
З огляду на викладене, виходячи з необхідності забезпечення додержання принципу правової визначеності, є передбачені законом підстави для здійснення касаційного розгляду цього провадження об`єднаною палатою ККС ВС.
 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- сторона захисту підтримала касаційні скарги та просила їх задовольнити;
- прокурор заперечив касаційні скарги та просив відмовити у їхньому задоволенні.
У поданих до Суду запереченнях потерпілий повідомив, що не братиме участі у касаційному розгляді кримінального провадження.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули.
 
Мотиви Суду
Колегія суддів об`єднаної палати заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження,перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційних скаргах доводи і дійшла таких висновків.
Щодо передачі наявних у прокурора матеріалів провадження відповідно до положень ч. 7 ст. 214 КПК поза межами встановленого строку та впливу цього порушення на допустимість зібраних доказів
Положеннями ч. 7 ст. 214 КПК передбачено, що у тому разі, якщо відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР внесені прокурором, то він зобов`язаний протягом п`яти робочих днів (у попередній редакції статті - невідкладно, але не пізніше наступного дня) з дня внесення таких відомостей з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до відповідного органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.
У суду не викликає сумніву необхідність дотримання прокурором означених приписів кримінального процесуального закону.
Суд вважає, що аналізовані законодавчі положення спрямовані на організацію діяльності як прокуратури, так і органів досудового розслідування, що зрештою безпосередньо впливає на виконання завдань кримінального провадження, окреслених у ст. 2 КПК.  
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КПК прокурор серед іншого уповноважений: починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених КПК; доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування; доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному КПК; доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання; здійснювати інші повноваження, передбачені КПК.
З вищевикладеного слідує, що прокурор у кримінальному провадженні наділений повноваженнями доручати вчинення певних слідчих (розшукових) дій іншим уповноваженим особам, або ж може реалізовувати низку процесуальних повноважень самостійно.
Прокурор у кримінальному процесі є тією фігурою, яка наділена кримінальним процесуальним законом обов`язком забезпечити належне здійснення стороною обвинувачення своїх завдань і саме він уповноважений організовувати проведення досудового розслідування і вчиняти дії, спрямовані на забезпечення ефективності провадження загалом з метою виконання завдань, передбачених ст. 2 КПК.
Законодавець передбачив, що одним із завдань прокурора є саме процесуальне керівництво і координування діяльності тих суб`єктів, які здійснюють досудове розслідування. Прокурор наділений повноваженнями погоджувати низку процесуальних документів, які готує слідчий, може погодити або відмовити у погодженні клопотання до слідчого судді, може затвердити чи відмовити у затвердженні обвинувального акта тощо. Однак законодавець наділяє його повноваженнями самостійно подати до слідчого судді клопотання, самостійно скласти обвинувальний акт тощо. 
Ч. 7 ст. 214 КПК передбачено обов`язок прокурора передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування належному органу.
Такий законодавчий підхід демонструє, що первинним завданням прокурора є забезпечення наглядової функції і перевірка, в тому числі, на предмет законності, тої діяльності, тих рішень, які здійснюють чи приймають слідчі.
Якщо законодавець передбачив розподіл певних обов`язків в межах досудового розслідування між слідчим та прокурором, то він мав на меті підвищити контроль за перевіркою дотримання законності правоохоронними органами під час здійснення відповідної діяльності і такий контроль поклав у низці випадків саме на прокурора.
Проте Суд вже неодноразово звертав увагу на те, що закінчення строку виконання обов`язку не створює можливість невиконання такого обов`язку взагалі. Обов`язкова дія повинна бути виконана і після закінчення строку. Тобто прокурор повинен виконати свій обов`язок у будь-якому разі.   
Колегія суддів Об`єднаної палати ККС вважає, що якщо прокурор, який вніс відомості до ЄРДР, порушив визначений законодавцем у ч. 7 ст. 214 КПК строк для передачі матеріалів до органу досудового розслідування, то суд, враховуючи обсяг і характер вчинених прокурором дій, прийнятих ним рішень, тривалість такого порушення, вирішує питання про допустимість доказів, отриманих протягом цього періоду.
Тому Суд вважає, що немає підстав для відступу від позиції, висловленої у постанові Третьої судової палати ККС ВС від 21 листопада 2022 року у справі № 991/492/19 (провадження № 51-491кмп21).
Повертаючись до обставин, які виникнули у цьому провадженні, Суд зауважує додатково таке. Відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК, було внесено до ЄРДР прокурором на підставі заяви потерпілого 23 листопада 2016 року. 
24 листопада 2016 року прокурор прийняв постанову про призначення судової медичної експертизи потерпілого;звернувся до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до відеозаписів із нагрудних камер інспекторів та інших документів з можливістю їх вилучення, яке було задоволено ухвалою слідчого судді від 24 листопада 2016 року і як наслідок оформив відповідним протоколом від 29 листопада тимчасовий доступ до речей та документів, вилучені флеш-накопичувачі та наданий потерпілим диск визнав речовими доказами (постанови від 12, 13 грудня 2016 року).
Тобто фактично прокурор після внесення відомостей до ЄРДР 23 листопада 2016 року, вчинив процесуальні дії, які стосувалися призначення експертизи та вилучення/фіксації інформації із відео з бодікамер поліцейських та відео, наданого потерпілим.
Постановою від 20 грудня 2016 року прокурором було надіслано матеріали досудового розслідування до слідчого відділу прокуратури Миколаївської області за підслідністю.
Означене провадження було підслідне ДБР. Однак станом на день внесення відомостей до ЄРДР і день вирішення питання прокурором відповідно до ч. 7 ст. 214 КПК (листопад-грудень 2016 року) ДБР, як орган, якому було підслідне кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 , свою діяльність ще не розпочало.
Згідно з абз. 1 п. 1 Розділу ХІ Перехідних положень КПК до дня введення в дію положень частини четвертої статті 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, - щодо злочинів, передбачених частиною четвертою статті 216 цього Кодексу.
Тож фактично передача матеріалів у цьому провадженні відбулася в межах органів прокуратури -  до слідчого відділу прокуратури Миколаївської області.
Прокурор не дотримався визначеного законом строку для передачі матеріалів, однак все таки реалізував цей свій обов`язок.
Враховуючи вищевикладене, Суд вважає, що у цьому провадженні прокурор хоч і порушив визначений КПК порядок передання матеріалів провадження належному органу, який визначений ч. 7 ст. 214 КПК, однак такі його дії не можна вважати істотним порушенням вимог КПК, які тягнуть визнання доказів недопустимими.
Суд вважає, що вчинені прокурором дії були невідкладними і необхідними у цьому провадженні. Сам факт прийняття постанови прокурором про надіслання матеріалів досудового розслідування до слідчого відділу поза межами визначеного ч. 7 ст. 214 КПК строку, хоч і вчинений пізніше, ніж визначив законодавець, однак є виконанням прокурором свого обов`язку, визначеного законом. Окрім цього, прокурор може самостійно вчиняти дії, в тому числі проводити слідчі дії, передбачені КПК, оскільки це чітко слідує із його завдань і функцій по забезпеченню ефективності досудового розслідування загалом. Тому Суд не вбачає істотного порушення норм КПК у цій частині і відхиляє доводи сторони захисту. 
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що прокурор повинен протягом визначеного законодавцем строку з дня внесення ним відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР передати наявні у нього матеріали до відповідного органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.
Невчинення цього обов`язку протягом визначеного законодавцем строку не звільняє прокурора від необхідності його виконання.   
Суд оцінює докази на предмет їх допустимості у разі здійснення прокурором слідчих (розшукових) дій поза межами строку, визначеного ч. 7 ст. 214 КПК, враховуючи обсяг і характер вчинених прокурором дій, прийнятих ним рішень, тривалість такого порушення тощо.
Порушення строку передачі матеріалів досудового розслідування відповідному органу поза межами строку, визначеного ч. 7 ст. 214 КПК, не тягне автоматичного визнання зібраних прокурором доказів недопустимими. 
Щодо інших аргументів касаційних скарг сторони захисту
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Під час розгляду касаційних скарг суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених в оскаржуваному судовому рішенні, а невідповідність висновків апеляційного суду фактичним обставинам справи, на що є посилання у касаційних скаргах, не може бути предметом перегляду в касаційному суді.
Захист вказує, що апеляційний суд без переконливих мотивів відхилення апеляційних доводів дійшов передчасного висновку про законність засудження ОСОБА_11 .
Колегія суддів враховує, що у цьому провадженні дії поліцейського були спричинені поведінкою потерпілого, який відмовлявся виконувати законні вимоги поліцейських. Зі змісту відеофайлів, які містяться в матеріалах провадження і які були предметом оцінки судів попередніх інстанцій, чітко вбачається, що рішення поліцейських про застосування кайданок до потерпілого було зумовлене поведінкою ОСОБА_16 .
Тому у Суду немає сумніву у тому, що дії поліцейських включно із застосуванням кайданок були вчинені в межах їхніх повноважень.
Однак у цьому провадженні поліцейського притягують до відповідальності за застосування до потерпілого спеціального засобу сльозогінної дії «Терен-04».
Сам засуджений свою винуватість не визнав та вказував, що не вчиняв інкримінованого діяння та не застосовував до потерпілого спеціального засобу сльозогінної дії «Терен-04», на що наголошував у своїй апеляційній скарзі в ході оскарження обвинувального вироку.
Колегія суддів констатує, що події, які аналізуються у цьому провадженні, розвивалися швидко. Однак суди правильно встановили, що після того, як на ОСОБА_16 одягли кайданки, доцільності і потреби у застосуванні спеціального засобу - «Терен-04» не було.
З висновку експерта №1973 слідує, що у ОСОБА_16 наявні тілесні ушкодження у вигляді множинних саден, забоїв, синців обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, хімічного опіку слизової, слабкого ступеню обох повік. Садна на зап`ястях могли утворитись при надяганні наручників, а опіки слизової - від дії якоїсь хімічної речовини (газу). За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження належать до категорії легких (кожне).
Суд вже вище зазначив, що законність дій поліцейських включно із застосуванням кайданок у нього не викликає сумніву. Тобто у цьому провадженні йдеться про перевищення повноважень засудженим лише у частині застосування спеціального засобу сльозогінної дії «Терен-04».
Хоч сторона захисту послідовно стверджує, що засудженим цей спецзасіб не застосовувався, однак водночас вона не наводить жодної версії, як могли виникнути опіки слизової у потерпілого в той час, коли він перебував під контролем поліції.
Суд вважає, що у цьому провадженні достатньо доказів, які дозволяють зробити висновок про застосування засобу сльозогінної дії саме ОСОБА_11 .
Так, в основу обвинувачення обґрунтовано було покладено відеоматеріали (відеозаписи з нагрудних камер поліцейських та наданий потерпілим диск із записом події, здійсненим свідком ОСОБА_15 ), відповідно до яких між потерпілим та поліцейськими була суперечка, в ході якої ОСОБА_16 повалили на землю та надягли кайданки. Потім до нього підійшов ОСОБА_11 , дістав зі сторони поясу якийсь предмет, який підніс до голови потерпілого, та було чути характерний звук розпилювання балону.
Щодо ідентифікації особи, яка розпилила балончик, то суди встановили із відеозаписів, що свідки саме у ОСОБА_11 запитали, навіщо він це зробив.
Отже, Суд констатує, що винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину доведено поза розумним сумнівом.
Підстав для визнання недопустимими показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і ОСОБА_15 через визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками у суду не було. Вказані особи були очевидцями події, показання надавали безпосередньо суду, а тому немає жодних підстав для застосування доктрини плодів отруйного дерева, як про це стверджує захисник.
Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій всупереч вимогам кримінального процесуального закону не взяли до уваги висновок експерта від 24 травня 2017 року № 585, наданий стороною захисту, не відповідають дійсності.
Місцевий суд безпосередньо дослідив і дав оцінку у вироку всім наданим стороною захисту доказам та дійшов висновку про їхню неспроможність. Незгода сторони захисту з оцінкою наданих судом доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону або не досліджено взагалі. 
Захист також стверджував, що суд апеляційної інстанції повторно дослідив відеозаписи, тоді як сторона захисту не заявляла про це клопотання, а, отже, вийшов за межі судового розгляду. 
Верховний Суд неодноразово констатував, що відсутність клопотань сторін кримінального провадження про повторне дослідження доказів не виключає право апеляційного суду безпосередньо дослідити докази, керуючись загальними засадами кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, сторона захисту в апеляційній скарзі оспорювала відповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та послалася, зокрема, на відомості, які містяться на досліджених місцевим судом відеозаписах. 
Тому апеляційний суд незалежно від того чи заявлено клопотання про повторне дослідження цих доказів, з метою перевірки доводів сторони захисту мав право повторно безпосередньо їх дослідити з дотриманням вимог ч. 3 ст. 404 КПК.
Всупереч твердженням захисника апеляційний суд створив усі необхідні умови для належної перевірки аргументів апеляційної скарги засудженого, зокрема й шляхом повторного дослідження обставин, які ним оскаржувалися, з подальшим наданням їм належної правової оцінки. З огляду на зміст порушень, на які посилалася сторона захисту, надання апеляційним судом оцінки цим доказам у нарадчій кімнаті під час ухвалення оскаржуваного рішення узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 89 КПК.
Інші доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів попередніх інстанцій у цьому провадженні. Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, за наслідками касаційного розгляду колегією суддів об`єднаної палати не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з чим ухвалу апеляційного суду потрібно залишити без зміни, а касаційні скарги захисників - без задоволення.
На виконання положень ч. 4 ст. 442 КПК об`єднана палата формулює такий висновок щодо допустимості доказів, зібраних прокурором поза межами строку, визначеного ч. 7 ст. 214 КПК :
Прокурор повинен протягом визначеного законодавцем строку з дня внесення ним відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР передати наявні у нього матеріали до відповідного органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.
Невчинення цього обов`язку протягом визначеного законодавцем строку не звільняє прокурора від необхідності його виконання.   
Суд оцінює докази на предмет їх допустимості у разі здійснення прокурором слідчих (розшукових) дій поза межами строку, визначеного ч. 7 ст. 214 КПК, враховуючи обсяг і характер вчинених прокурором дій, прийнятих ним рішень, тривалість такого порушення тощо.
Порушення строку передачі матеріалів досудового розслідування відповідному органу поза межами строку, визначеного ч. 7 ст. 214 КПК, не тягне автоматичного визнання зібраних прокурором доказів недопустимими.
Керуючись статтями 433, 434-2, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду
 
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 17 липня2024 рокущодо ОСОБА_11 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                 ОСОБА_3 

 
ОСОБА_4                                ОСОБА_5                           ОСОБА_6 

 
        ОСОБА_7