КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А  
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
05 вересня 2025 року
м. Київ
апеляційне провадження № 33/824/3719/2025
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є.П.,
при секретарі: Мудрак Р. Р.
за участі: ОСОБА_1 та його захисника Кудрявського Р. С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Кудрявського Руслана Сергійовича, в інтересах ОСОБА_1 ,
на постанову Печерського районного суду м. Києва  
у складі судді Юшкова М. М.
від 05 червня 2025 року 
у справі № 757/23582/25 Печерського районного суду м. Києва  
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП 
громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
В С Т А Н О В И В :
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. 
На дану постанову 11 червня 2025 року захисник Кудрявський Р. С., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову про адміністративне правопорушення скасувати, закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Вказував, що в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом відповідно до обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому недоведеним є факт, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вказане в протоколі адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 керував електросамокатом, який відповідно до ДСТУ 2984-95 не відноситься до категорії засоби транспортні дорожні. Терміни та визначення «електричні самокати» не відносяться до транспортних засобів, призначених для використання на автомобільних дорогах державного значення. Також вони відповідно до вимог діючого законодавства не підлягають державній реєстрації. Крім того, співробітниками поліції ОСОБА_1 не були роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, а також відсутній факт відсторонення ОСОБА_1 від керування та передачі транспортного засобу для керування іншій особі.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Кудрявський Р. С. підтримали подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника Кудрявського Р. С., в інтересах ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Так, судом на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 від 09.05.2025 встановлено, що 08.05.2025 о 23:50 у м. Києві, вул. Бастіонна, в районі буд. 1, ОСОБА_1 керував електросамокатом «Jet», номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія на місці зупинки за допомогою «Drager Alcotest 6820». Результат позитивний – 1,01%, чим порушив п.2.9(а) Правил дорожнього руху України.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП районний суд виходив з доведеності вини останньої у порушенні ним вимог пункту 2.9а ПДР України, що на переконання суду першої інстанції підтверджується матеріалами даної справи про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновком суду, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху (далі Правила) визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ст. 266 КУпАП).
Відповідно до п. п. 2, 4, 7 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п. 6 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Для визначення у водія стану наркотичного сп`яніння обов`язкове проведення лабораторних досліджень, що визначено у п. 7 розділу III Інструкції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Склад правопорушення – це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, то відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом. 
Виходячи зі змісту положень ст. 130 КУпАП, об`єктивну сторону правопорушення складає саме керування транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння. Разом з тим, в матеріалах справи повністю відсутні будь-які докази, які б свідчили про факт керування ОСОБА_1 електросамокатом. 
Відеозапис розпочинається о 23:50:30, коли ОСОБА_1 та працівники поліції знаходяться на пішохідному переході на території парку і не фіксує моменту його руху як на електротраспорті. Під час спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, співробітник поліції повідомляє, що ОСОБА_1 «на червоний ми їдемо чи йдемо» (23:51:30). Трохи пізніше співробітник поліції запитує ОСОБА_1 «Чому на червоний перебігаєм на самокаті їдем?», що вказує на невизначеність щодо його статусу – водія чи пішохода. 
Доказом, що спростовує звинувачення, є постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 4685927 від 09.05.2025, складена за порушення п. 4.9 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 127 КУпАП. Ця стаття стосується виключно порушень, вчинених пішоходами. Таким чином, ця постанова є беззаперечним доказом того, що працівники поліції кваліфікували дії ОСОБА_1 як дії пішохода, що повністю суперечить звинуваченню у керуванні транспортним засобом. Ця внутрішня суперечність у доказах обвинувачення не може бути усунена, що призводить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.). Обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
У мотивувальної частини Рішення від 22 грудня 2010 р. № 23-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4).
Отже презумпція невинуватості, крім кримінального процесу, підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення та означає, що всі сумніви стосовно події порушення та винуватості особи, яка притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь; недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що в контексті принципу «поза розумним сумнівом» обвинуваченням не здобуто беззаперечних доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Наявність в матеріалах справи двох взаємовиключних протоколу та постанови, один з яких кваліфікує його як водія, а інша – як пішохода, є очевидною і неусувною суперечністю, яка не дозволяє дійти однозначного висновку про наявність події та складу правопорушення. Відповідно до усталеної практики, будь-який сумнів щодо вини особи має тлумачитися на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. 
Наведеного вище суд першої інстанції не врахував, не дотримався вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду встановлені на обставини, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, а постанова судді Печерського районного суду від 05 червня 2025 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника Кудрявського Руслана Сергійовича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року скасувати.
Провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                       Є. П. Євграфова