ПОСТАНОВА                              
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                        
                                                                                                                
23 жовтня 2025 року                                            
м. Київ
 
справа № 752/4368/25
провадження № 61-7062св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,                                
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - приватний виконавець Черток Олександр Федорович,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року у складі судді Ольшевська І. О. та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року у складі колегії суддів: Писаної Т. О., Приходька К. П., Журби С. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця Черток О. Ф., у якому просив визнати недійсними постанови вказаного приватного виконавця про відкриття виконавчих проваджень              №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та визнати ці виконавчі провадження незаконними; зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу незаконно стягнуті кошти в розмірі 33 974,00 грн шляхом перерахування на його банківський рахунок; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.
Позов мотивовано тим, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Черток О. Ф. 31 січня 2025 року виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 про стягнення з боржника   ОСОБА_1 боргу на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «К5» (далі - ОСББ «К5») згідно наказів Господарського суду м.Києва від 24 січня 2025 року № 910/20143/23 на загальну суму 29 250,00 грн та виконавчого збору/основної винагороди на загальну суму 2 925,00 грн.
В межах зазначених виконавчих проваджень приватним виконавцем ухвалені постанови про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 300,00 грн, визначення додаткових витрат виконавчого провадження у сумі 512,00 грн, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 369,00 грн.
Вказані виконавчі провадження постановою приватного виконавця об`єднані у зведеному виконавчому провадженні.
Крім того, 31 січня 2025 року приватним виконавцем у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 постанову про арешт коштів боржника   ОСОБА_1  в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 33 794,00 грн.
Позивач вказує, що 04 лютого 2025 року ним було надіслано до приватного виконавця Черток О. Ф. заяву про скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та зняття арешту з рахунків та з майна, які ухвалені без законних підстав.
Зазначає, що накази Господарського суду м. Києва від 24 січня 2025 року                       № 910/20143/23, на підставі яких були відкриті виконавчі провадження, не містили дати набрання законної сили, не були оприлюднені в ЄДРСР та у ЄСІТС, що робить їх юридично недійсними.
04 лютого 2025 року, тобто  вже після надсилання до приватного виконавця  заяви про скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень, йому надійшло повідомлення від АТ «ПриватБанк» про списання коштів з його банківського рахунку.
04 лютого 2025 року приватним виконавцем Черток О. Ф. винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника    ОСОБА_1  у виконавчомупровадженні № НОМЕР_1.
Позивач вважає, що правовий спір виник саме через недбале ставлення приватного виконавця до свого обов`язку щодо перевірки законності виконавчих документів.
Приватний виконавець не припинив незаконні дії навіть після звернення боржника з застереженнями щодо законності наказів та можливих негативних юридичних наслідків таких дій. Це свідчить про зловживання приватним виконавцем своїм правом на шкоду боржнику.
Вказує, що внаслідок неправомірних дій приватного виконавця йому завдано моральну шкоду, яка виражається у порушенні фінансової стабільності та матеріальному забезпеченні сім`ї, шкоді діловій репутації та підприємницькій діяльності, психологічному стресі та емоційних стражданнях, порушенні принципів справедливості та правової визначеності.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року:
у відкритті провадження в частині позовних вимог  ОСОБА_1 до приватного виконавця Черток О. Ф. про визнання недійсними постанов приватного виконавця Черток О. Ф. про відкриття виконавчих проваджень                 № НОМЕР_1, №  НОМЕР_2, НОМЕР_5 та визнання цих виконавчих проваджень незаконними; зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу незаконно стягнуті кошти в розмірі 33 974,00 грн шляхом перерахування на його банківський рахунок, відмовлено;
відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Черток О. Ф. про компенсацію моральної шкоди.
Враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсними постанов приватного виконавця             Черток О. Ф. про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та визнання цих виконавчих проваджень незаконними; зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу незаконно стягнуті кошти в розмірі 33 974,00 грн шляхом перерахування на його банківський рахунок, не підлягають вирішенню в порядку позовного провадження, а в даному випадку і в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим, у відкритті провадження слід відмовити та роз`яснити позивачу право на оскарження рішення, дій, бездіяльності приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VI ГПК України.
У частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн судом першої інстанції встановлено, що зміст позовної заяви та доданих до неї документів відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України. Підстав для залишення позовної заяви в цій частині позовних вимог без руху, повернення позову, відмови у відкритті провадження у справі на даній стадії судом першої інстанції не встановлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження у справі,   ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою. Просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року в частині відмови у відкритті провадження у справі щодо вимог про визнання недійсними постанов приватного виконавця Черток О. Ф. про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_1, №  НОМЕР_2, НОМЕР_5 та визнання цих виконавчих проваджень незаконними; зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу незаконно стягнуті кошти в розмірі 33 974,00 грн. Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
02 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року.
 
З урахуванням уточненої касаційної скарги від 03 червня 2025 року просить суд скасувати вказані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2025року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
01 жовтня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами встановлено, що наказом Господарського суду м. Києва від 24 січня 2025 року у справі № 910/20143/23 на виконання додаткового рішення Господарського суду м. Києва від 09 травня 2024 року, яке набрало законної сили 30 травня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «К-5» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
 
Наказом Господарського суду м. Києва від 24 січня 2025 року у справі                            №910/20143/23 на виконання постанови (додаткова) Північного апеляційного господарського суду від 14 січня 2025 року у справі № 910/20143/23, яка набрала законної сили 14 січня 2025 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «К-5» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 250,00 грн.
 
Наказом Господарського суду м. Києва від 24 січня 2025 року у справі                            №910/20143/23 на виконання постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 18 грудня 2024 року у справі № 910/20143/23, яка набрала законної сили 18 грудня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «К-5» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
Вказані виконавчі документи було звернуто до примусового виконання.
31 січня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу м.Києва                   Черток О.Ф. виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень                                НОМЕР_6, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 про стягнення з боржника                    ОСОБА_1  на користь ОСББ «К5» боргу на загальну суму 29 250,00 грн згідно наказів Господарського суду м.Києва від 24 січня 2025 року                                      № 910/20143/23.
Крім того, 31 січня 2025 року приватним виконавцем Черток О.Ф. винесено постанову про арешт коштів боржника   ОСОБА_1  у виконавчомупровадженні № НОМЕР_1, в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 33 794,00 грн.
Згідно платіжної інструкції № Р24С0DSВРХ від 04 лютого 2025 року з рахунку платника ОСОБА_1 було стягнуто на рахунок отримувача (приватний виконавець Черток О. Ф.) 33 794,00 грн за виконавчим провадженням                              № НОМЕР_1, з виконання виконавчого документа, наказ № 910/20143/23, виданого 24 січня 2025 року Господарським судом м. Києва, надавач платіжних послуг платника - АТ КБ «ПриватБанк».
04 лютого 2025 року приватним виконавцем Черток О. Ф. винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника    ОСОБА_1  у виконавчомупровадженні № НОМЕР_1.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга не містить доводів в частині відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Черток О. Ф. щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому, в силу положень статті 400 ЦПК України, оскаржені судові рішення в цій частині не є предметом касаційного перегляду.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року та постанова Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року в оскаржуваній частині відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
 
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
 
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
 
Відповідно до пункту першого частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
 
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.
 
У відповідності до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень»та  Розділ VI ГПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень»передбачають можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ(розглянув справу як суд першої інстанції), зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
 
Згідно частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Аналогічні приписи містить стаття 339-1ГПК України.
 
Таким чином, виходячи з наведених норм закону, судовий контроль за виконанням судовим рішень здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції та видав виконавчий документ. 
 
При цьому сторона виконавчого провадження має право звернутися із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю органу виконавчої служби порушено їхні права.
Звертаючись до суду із позовом,  ОСОБА_1 , зокрема, просив визнати недійсними постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Черток О. Ф. про відкриття виконавчих проваджень № № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та визнати ці виконавчі провадження незаконними, зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу незаконно стягнуті кошти в розмірі 33 974,00 грн шляхом перерахування на його банківський рахунок.
Встановлено, що вказані виконавчі провадження були відкриті на виконання наказів Господарського суду м. Києва у справі № 910/20143/23, виданих на підставі судових рішень судів господарської юрисдикції.
Оскільки позивач  ОСОБА_1 є боржником у виконавчих провадженнях                 № № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 і не погоджується з діями приватного виконавця під час виконання наказів господарського суду, законом у цьому випадку передбачених інший спосіб судового захисту, а саме оскарження рішення, дій чи бездіяльності приватного виконавця до господарського суду в порядку, визначеному розділом VI ГПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог  ОСОБА_1 до приватного виконавця Черток О. Ф. про визнання недійсними постанов приватного виконавця Черток О. Ф. про відкриття виконавчих проваджень                 № НОМЕР_1, №  НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та визнання цих виконавчих проваджень незаконними; зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу незаконно стягнуті кошти в розмірі 33 974,00грн шляхом перерахування на його банківський рахунок, роз`яснивши заявнику його право на звернення до Господарського суду м. Києва із скаргою в порядку, визначеному розділом VI ГПК України та Законом України «Про виконавче провадження».
 
Верховний Суд встановив, що судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.
 
При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні. 
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 , зокрема, просив суд передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на наявність виключних правових проблем та юрисдикційну невизначеність.
Підстави та порядок передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду визначені статтями 403, 404 ЦПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).
Клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не містить належного обґрунтування виключної правової проблеми та інших передбачених статтею 403 ЦПК України підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а тому колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаного клопотання.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року в оскаржуваній частинізалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Є. В. Коротенко
 
А. Ю. Зайцев
 
М. Ю. Тітов