Номер провадження: 22-ц/813/3825/25 
Справа № 2-524/09
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Доніна Людмила Анатоліївна на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді Абухіна Р.Д., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
        в с т а н о в и в:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2009 року, виданий на примусове виконання заочного рішення від 27.01.2009 року у справі №2-524/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 640 297,95 грн.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2009 року задоволений позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 638 567,95 грн., судового збору в сумі 1700 грн. та інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30 грн.
13.04.2009 року Приморський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист на виконання судового рішення.
Копію заочного рішення відповідач станом на 13.04.2009 року не отримував та отримав її лише 11.03.2020 року на підставі поданої заяви.
13.03.2020 року ОСОБА_1 подав заяву про скасування заочного рішення та у зв`язку з подачею відповідачем заяви про перегляд заочного рішення вважає, що виконавчий лист не підлягає виконанню.
ОСОБА_1 вважає, що виконавчий лист був виданий на підставі заочного рішення суду, яке не набрало законної сили, а тому він не підлягає виконанню.
Також, заявник зазначив, що зобов`язання ОСОБА_1 , як поручителя за кредитним договором, припинилися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником – співвідповідачем ОСОБА_2 поза межами виконавчого провадження. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Доніна Л.А., звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву, посилаючись на неповно з`ясування обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилково висновку про відмову у задоволені заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не взяв до уваги, що виконавчий лист був виданий судом на підставі заочного рішення, яке не набрало законної сили.
Також суд не взяв до уваги подану  ОСОБА_1 заяву про перегляд заочного рішення, а також, що боржником співвідповідачем ОСОБА_2 добровільно виконані зобов`язання за кредитним договором.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Судом замінена сторона у справі з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника АТ «Оксі Банк».
В судове засідання, призначене на 11 листопада 2025 року представник АТ «Оксі Банк», Льовочкін В.М. не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 76,77, 82 т. 3).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Доніної Л.А., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 638 567 грн. 95 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті держмита в сумі 1700 грн. та за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30,00 грн.
В заочному рішенні зазначено, що «відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили».
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 07 квітня 2010 року заяву представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2009 року по цивільний справі 2-524/09 залишено без задоволення.
В ухвалі зазначено, що відповідачі належним чином повідомлені про час, дату, місце судового засідання належним чином, про що свідчать повідомлення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2009 року по цивільний справі 2-524/09 за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.
Постановою Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2009 року залишено без змін.
Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий лист виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом та окрім того обов`язок боржника на теперішній час не є відсутнім або припиненим.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Зі змісту ст. 432 ЦПК України вбачається, що визначені у ній підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2009 року винесеним по цивільній справі № 2-524/09 позов задоволено.
На виконання судового рішення, виданий виконавчий лист, за яким в подальшому було відкрито виконавче провадження Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ). Матеріали виконавчих проваджень №17755806, 30510029, 47090698 знищено у зв`язку з терміном зберігання, про що зазначено у листі Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 13.02.2020 року (а.с. 47-48 т. 1).
Згідно з частинами першою, другою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдене оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.
Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).
Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.
Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
На підставі вищевикладених обставин, з урахуванням ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Доніна Л.А. про те, щосуд першої інстанції дійшов помилково висновку про відмову у задоволені заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не взяв до уваги, що виконавчий лист був виданий судом на підставі заочного рішення, яке не набрало законної сили, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2009 року набрало законної сили, що також вбачається з постанови Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року, якою заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2009 року залишено без змін.
При цьому, апелянтом не надано до суду доказів протилежного, а саме доказів того, що заочного рішення не набрало законної сили.
Доводи про те, що суд не взяв до уваги подану  ОСОБА_1 заяву про перегляд заочного рішення, а також, що боржником співвідповідачем ОСОБА_2 добровільно виконані зобов`язання за кредитним договором, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки  ОСОБА_1 звертався до суду з заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2009 року, яка ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2020 року залишена без задоволення.
Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі №755/15479/14-ц, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки викладені в ній обставини справи мають інші правовідносини, які стосуються визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що є рішення суду, за яким припинено поруку.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.
На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                        у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Доніна Людмила Анатоліївна – залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 18 листопада 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда