ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року 
м. Київ
справа № 420/6924/24
адміністративне провадження № К/990/50659/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Желєзного І.В.,
суддів: Білак М.В.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року (суддя Аракелян   М.   М.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29   листопада 2024   року (судді: Бойко   А.   В., Федусик   А.   Г., Шевчук   О.   А.) у справі №   420/6924/24 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього грошового забезпечення,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.          У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (далі - Прикордонна служба), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Прикордонної служби щодо незастосування з 29   січня 2020 року по 03 лютого 2024 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, грошової компенсації за невикористані відпустки 2022, 2023 та 2024 роки, одноразової допомоги при звільненні грошової компенсації відпустки УБД за 2016-2024 роки, за період з 29   січня 2020 року по 03   лютого 2024 року включно розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;
- зобов`язати відповідача виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальні допомоги на оздоровлення, матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошову компенсацію за невикористані відпустки 2022, 2023 та 2024 роки, одноразової допомоги при звільненні, грошової компенсації відпустки УБД за 2016- 2024 роки, за період з 29 січня 2020 року по 03   лютого 2024   року включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017   року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №   704) та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови №   704, із урахування виплачених сум;
- зобов`язати Прикордонну службу нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 29   січня 2020   року по день фактичної виплати.
2.          На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 указав, що він проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України. Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02 січня 2024   року №   2-ОС був звільнений з військової служби та в подальшому відповідно наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 03 лютого 2024 року був виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення.
3.           ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою перерахувати та виплатити грошове забезпечення (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2022, 2023 та 2024 роки, одноразової допомоги при звільненні, грошової компенсації відпустки УБД за 2016- 2024 року, за період з 29   січня 2020 року по 03 лютого 2024 року включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно по пункту 4 Постанови №   704 та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови №   704, із урахуванням виплачених сум. Проте листом від 23 лютого 2024 року відповідач відмовив позивачу в задоволенні заявлених вимог.
4.          Посилаючись на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 02 серпня 2022 року у справі №   440/6017/21 та від 12 вересня 2022 року у справі №   500/1813/21, ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем протиправно не здійснено перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача з 29 січня 2020 року по 03   лютого 2024 року.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій та їх обґрунтування
5.          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024   року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Прикордонної служби щодо незастосування з 29   січня 2020 року по 19 травня 2023 року при обчисленні позивачу грошового забезпечення, матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані відпустки 2022, 2023 та 2024 роки, одноразової допомоги при звільненні грошової компенсації відпустки УБД за 2016- 2024 роки, за період з 29 січня 2020 року по 19   травня 2023 року включно розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову компенсацію за невикористані відпустки 2022, 2023 роки, одноразову допомогу при звільненні, грошову компенсацію відпустки УБД за 2016- 2023 роки, за період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023   року включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, у відповідності до пункту 4 Постанови № 704 та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704, з урахуванням виплачених йому сум грошового забезпечення та інших виплат.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
6.          Суд першої інстанції дійшов висновку, що бездіяльність відповідача у вигляді обчислення позивачу у заниженому розмірі з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023   року включно грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань, одноразової допомоги при звільненні, грошової компенсації відпустки УДБ за 2016- 2023 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України про Державний бюджет України на 2020, 2021, 2022, 2023 роки, є протиправною.
7.          Одеський окружний адміністративний суд зауважив, що в задоволенні вимог щодо перерахунку грошового забезпечення з 20 травня 2023 року по 03 лютого 2024   року суд відмовляє, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12   травня 2023 року № 481 (далі - Постанова №   481), яка набрала чинності 20   травня 2023 року, внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704 та викладено абзац перший в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
8.          Суд першої інстанції також зазначив, що в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів слід відмовити як передчасних, оскільки станом на дату розгляду справи перерахунок та виплату грошового забезпечення позивачу не здійснено, отже нарахування та виплата компенсації стосується правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.
9.          Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині кінцевого періоду перерахунку грошового забезпечення, а саме, як визначено судом першої інстанції, по 19 травня 2023 року, а не по 03 лютого 2024 року, як заявлялось позивачем, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою. При цьому, рішення Одеського окружного адміністративного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання Прикордонної служби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 29   січня 2020   року по день фактичної виплати, ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржував.
10.          Залишаючи без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024   року, П`ятий апеляційний адміністративний суд указав, що згідно з Постановою №   704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (Військовим) званням, як складових грошового забезпечення Військовослужбовців, що проходять Військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01   січня відповідного року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у період з 01 лютого 2020 року грошове забезпечення позивача та додаткові виплати мали обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01   лютого 2020   року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2020   рік», з 01   січня 2021 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2021   рік», з 01 січня 2022 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з 01 січня 2023 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».
11.          Щодо права позивача на перерахунок грошового забезпечення та інших додаткових виплат за період з 20 травня 2023 року по 03 лютого 2024 року суд апеляційної інстанції зазначив, що, зважаючи на внесені зміни до пункту 4 Постанови №   704, які набрали чинності з 20 травня 2023 року, підстави для здійснення нарахування та виплатити позивачу грошового забезпечення за період з 20 травня по 31 грудня 2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт, та з 01 січня по 03 лютого 2024 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року на відповідний тарифний коефіцієнт, - відсутні, що вказує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вказаної частини позовних вимог.
12.          П`ятий апеляційний адміністративний суд відхилив посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що Постанова № 481 суперечить нормам закону, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин указана Постанова є чинною, у передбаченому законом порядку не скасована, а тому підстав застосування попередньої редакції Постанови №   704 у суду не має.
13.          Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог
14.          Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій послався на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначив про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме виплати грошового забезпечення військовослужбовцям з урахуванням розмірів «посадового окладу» та «окладу за військовим званням», визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 Постанови № 704 з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №   826/6453/18 після прийняття Постанови №   481.
15.          На переконання скаржника, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі встановлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
16.          Скаржник вважає, що різниця між розміром прожиткового мінімуму на 2018   рік та 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки впливає на визначення розміру посадового окладу та з 29 січня 2020 року, тобто з дня набрання чинності постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №   826/6453/18, наявні правові підстави для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
17.          На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року й постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
Позиція інших учасників справи
18.          У відзиві на касаційну скаргу військова частина НОМЕР_2 зазначила, що погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що у відповідача були відсутні правові підстави для проведення перерахунку грошового забезпечення із зазначенням складових грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01   січня 2024 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №   704. Отже, суди попередніх інстанцій правильно дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
19.          В свою чергу, покликання позивача в касаційній скарзі про те, що Постанова №   481 суперечить нормам закону, військова частина НОМЕР_2 вважає необґрунтованими, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Постанова №   481 є чинною, у передбаченому законом порядку не скасована, а тому підстав застосування попередньої редакції Постанови №   704 немає. Військова частина НОМЕР_2 жодним чином не порушила права позивача, та не могла їх порушити, а тому рішення судів попередніх інстанцій в цій частині є вірним та не підлягає скасуванню.
20.          У зв`язку із викладеним військова частина НОМЕР_2 просить відмовити в задоволенні касаційної скарги.
Рух касаційної скарги
21.          Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 30 грудня 2024 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02   вересня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29   листопада 2024 року у справі № 420/6924/24 за позовом ОСОБА_1 до Прикордонної служби про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього грошового забезпечення, та витребував із Одеського окружного адміністративного суду справу №   420/6924/24.
22.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду справу №   420/6924/24 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій 
23.           ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 .
24.          Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03 січня 2024 року №   2-ОС позивача звільнено з військової служби: за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
25.          Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03 лютого 2024 року позивача виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.
26.          У березні 2024 року позивач звернувся до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) із заявою про перерахунок та виплату грошового забезпечення (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальну допомогу на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані відпустки 2022, 2023 та 2024 роки, одноразової допомоги при звільнені, грошової компенсації відпустки УБД за 2016-2024   роки, за період з 29 січня 2020 року по 03 лютого 2024 року включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, у відповідності до пункту 4 Постанови № 704 та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704, із урахування виплачених сум.
27.          Листом від 23 лютого 2024 року військова частина відмовила позивачу у задоволенні поданої заяви, посилаючись на відсутність правових підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення та інших одноразових додаткових видів грошового забезпечення шляхом множення розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня 2020 року, на 1 січня 2021 року, 1 січня 2022 року, 1 січня 2023   року, 1 січня 2024 року.
28.          На думку позивача, у період проходження військової служби, нарахування грошового забезпечення та інших одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснювалося відповідачем не в повному обсязі, а саме протягом 2020- 2024 років при розрахунку розміру його грошового забезпечення посадовий оклад та оклад за військовим званням та, відповідно, додаткові види грошового забезпечення були обчисленні шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт.
29.          Отже, вважаючи, що він має право на виплату грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за спеціальним званням та додаткових видів грошового забезпечення визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020   року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року та 01 січня 2024   року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ КАСАЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
30.          Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, і перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.
31.          Згідно із частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені судом першої чи апеляційної інстанції; вирішувати питання щодо достовірності доказів; надавати перевагу одним доказам над іншими; збирати чи приймати нові докази або додатково перевіряти їх.
32.          На підставі частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, якщо необхідно врахувати висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
33.          У справі, що розглядається, ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність Прикордонної служби щодо незастосування з 29   січня 2020 року по 03   лютого 2024 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані відпустки 2022, 2023 та 2024 роки, одноразової допомоги при звільненні грошової компенсації відпустки УБД за 2016- 2024 роки, за період з 29   січня 2020 року по 03   лютого 2024   року включно розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, зобов`язати відповідача виплатити таке грошове забезпечення позивача, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 29   січня 2020   року по день фактичної виплати.
34.          Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 02 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково, відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог в частині перерахунку грошового забезпечення з 20   травня 2023 року по 03 лютого 2024 року, а також в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів.
35.           ОСОБА_1 оскаржив рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року тільки в частині кінцевого періоду перерахунку грошового забезпечення, а саме, як визначено судом першої інстанції, по 19 травня 2023 року, а не по 03 лютого 2024 року, як заявлялось позивачем.
36.          Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024   року в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання Прикордонної служби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 29   січня 2020   року по день фактичної виплати в апеляційному порядку оскаржено не було.
37.          П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 29 листопада 2024   року, зокрема, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024   року - без змін.
38.          Отже, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду перевіряє оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, тобто в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а саме щодо правильності рішень судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо перерахунку грошового забезпечення з 20 травня 2023 року по 03 лютого 2024 року.
39.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
40.          Частинами першою-третьою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №   2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
41.           30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
42.           21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 103, якою внесено зміни до Постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 (пункт 6 Постанови № 103).
43.          Постанова № 103 набула чинності 24 лютого 2018 року.
44.          На момент набрання чинності Постановою № 704 (01 березня 2018 року) пункт   4 вже був викладений у редакції змін, викладених згідно з пунктом 6 Постанови № 103, відповідно передбачав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01   січня 2018 року.
45.          Водночас текст примітки, зокрема, додатків 1, 14 до Постанови № 704 - у зв`язку з прийняттям Постанови № 103 - не змінився, відповідно виникла неузгодженість тексту примітки з положеннями пункту 4 Постанови № 704 в редакції, викладеній згідно з пунктом 6 Постанови № 103.
46.          Кабінет Міністрів України постановою від 28 жовтня 2020 року № 1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 року №   1644 і від 30 серпня 2017 року № 704» виправив цю неузгодженість, виклавши, зокрема, примітку до додатку 1 до Постанови № 704 в новій редакції: « 1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.». В аналогічній редакції викладена також і примітка додатку 14 до Постанови № 704.
47.          Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704.
48.          Наведене свідчить, що з дати прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 відновилася первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, тобто та, яка була до внесення змін згідно з пунктом 6 Постанови № 103. Текст примітки до додатку 1 до Постанови №   704 в цьому контексті суттєвого значення вже немає, адже акцентується головним чином на тексті пункту 4 Постанови № 704, а надто на розмірі розрахункової величини - прожитковому мінімумі для працездатних осіб.
49.          Водночас 12 травня 2023 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №   481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30   серпня 2017 р. № 704».
Кабінет Міністрів України постановив:
1. Скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018   року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
2. Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017   року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виклавши абзац перший в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються, виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
3. Установити, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
50.          Постанова №   481 набрала чинності 20 травня 2023 року.
51.          При цьому, Постанова № 481 чи її окремі пункти нечинними (в тому числі в судовому порядку) під час спірного періоду не визнавалися, а тому підлягали застосуванню суб`єктами владних повноважень.
52.          Таким чином, Постановою № 481 змінено умови регулювання спірних відносин та визначено, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється, виходячи з розміру 1762   грн, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1   січня календарного року.
53.          Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011   року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, у тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.
54.          У пункті 3 резолютивної частини Рішення від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті   129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 КАС України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції.
55.          Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2024   року у справі № 910/14524/22 та від 11 вересня 2024 року у справі №   554/154/22, наголошувала на тому, що Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
56.          Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про відсутність підстав для здійснення нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 20 травня 2023   року по 03   лютого 2024 року включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 4 Постанови № 704 та пункту   1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови №   704, а відтак висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині є правильними, оскільки, здійснюючи позивачу відповідний розрахунок та виплату грошового забезпечення з 20 травня 2023   року по 03   лютого 2024 року, Прикордонна служба діяла підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, Постановою №   481, яка під час спірного періоду була чинною, а тому підстав застосування попередньої редакції Постанови № 704 у Прикордонної служби не було.
57.          Такий правовий підхід щодо того, що внесені Постановою № 481 зміни до пункту 4 Постанови № 704 не дозволяють застосовувати попередню редакцію пункту 4 Постанови № 704 узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 червня 2025 року у справі №   480/7154/24 (провадження №   К/990/15215/25) і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.
58.          Таким чином, із дня набрання чинності Постанови №   481 (20 травня 2023   року) та протягом її чинності у відповідних суб`єктів владних повноважень були відсутні підстави для нарахування та виплати військовослужбовцям грошового забезпечення, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Держаний бюджет України на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
59.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
60.          Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
61.          Оскільки оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а правових висновків судів попередніх інстанцій скаржник не спростував, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2024   року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач  Судді | І.В. Желєзний  М.В. Білак   Ж.М. Мельник-Томенко