ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" серпня 2025 р.           Справа№ 909/1141/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Тищенко А.І. 
 
при секретарі судового засідання  Нечасний О.Л.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 18.08.2025
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Агро Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 (повний текст складено та підписано 02.04.2025)
у справі №909/1141/24 (суддя Пукас А.Ю.)
за позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Агро Віледж» 
до     Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Агро Трейд»
про     стягнення 962   481, 71 грн,-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарт Агро Віледж» (далі за текстом - ТОВ «Смарт Агро Віледж», Позивач) звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Агро Трейд» (далі за текстом - ТОВ «Форвард Агро Трейд», Відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 962 481,71 грн за договором поставки, з яких: 888 623, 95 грн - сума заборгованості за поставлений товар, 73 857, 76 грн - пені.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначає, що Відповідачем допущено прострочення виконання договірного зобов`язання в частині строків оплати отриманого товару, що стало підставою для нарахування штрафних санкцій та звернення до суду з даним позовом.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від         02.04.2025 у справі №909/1141/24 позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Агро Трейд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Агро Віледж» основний борг - 888 623 (вісімсот вісімдесят вісім тисяч шістсот двадцять три) грн 95 коп, пеню - 73 226 (сімдесят три тисячі двісті двадцять шість) грн 50 коп та судовий збір     -     11 542 (одинадцять тисяч п`ятсот сорок дві) грн 20 коп.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд виходив з доведеності розміру заборгованості в сумі 888  623,95 грн за видатковою накладною №15 від 02.07.2024, в той же час за власним перерахунком розміру пені до стягнення визначено 73  226,50 грн за період з 03.08.2024 по 26.11.2024.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 17.04.2025 (документ сформований в підсистемі "Електронний суд" 17.04.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким зменшити розмір суми, що підлягає стягненню, з урахуванням часткової сплати та зменшенням розміру заявленої до стягнення суми пені та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за поставлений товар в розмірі 604  000,02 грн та пені в розмірі 36  928,88 грн.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:
ТОВ «ФОРВАРД АГРО ТРЕЙД» до подання позову, а саме 05.08.2024 сплачено кошти в сумі 4 000,02 грн. Також після подання позову, відповідач частково виконав свої зобов`язання перед позивачем за договором №14/09/23/01 від 14.09.2023  шляхом добровільної сплати грошових коштів у розмірі 600 000,00 грн на рахунок позивача.
Вказані кошти були перераховані до моменту ухвалення рішення судом першої інстанції, що підтверджує фактичне зменшення обсягу боргу, який мав бути предметом розгляду.
Незважаючи на це, Позивач у порушення принципу добросовісності не повідомив суд про часткове виконання Відповідачем зобов`язання, хоча вона істотно впливала на предмет спору (розмір вимог), що суперечить завданням господарського судочинства, та призвело до неправильного визначення суми, яка підлягає стягненню, та задоволення вимог у більшому обсязі, ніж це передбачено реальними обставинами.
Відтак, Позивач утаїв від суду, а Суд відповідно не врахував, що на момент розгляду справи частина заборгованості у розмірі 604 000,02 грн була сплачена відповідачем добровільно.
Беручи до уваги ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним договором у спірний період, вважає можливим зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, як мінімум на 50%.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
22.04.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 22.04.2025) через підсистему «Електронний суд» представником апелянта подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено платіжну інструкцію №857 від 22.04.2025 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 11   536,72 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Агро Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі №909/1141/24, справу призначено до розгляду на 16.06.2025.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, для надання часу представнику позивача на підготовку та подання додаткових пояснень з урахуванням доводів апеляційної скарги та долучених до неї документів, у справі оголошувалась перерва, останній раз на 18.08.2025.
Явка представників сторін
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.
В судовому засіданні апеляційної інстанції 18.08.2025 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 18.08.2025 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
14.08.2025 від представника позивача надійшли письмові пояснення з урахуванням часткового виконання відповідачем грошового зобов`язання, в яких визначено, що до стягнення підлягає 134  623,93 грн заборгованості за поставлений товар та 72  896,88 грн пені.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його  відсутність за наявними у справі матеріалами.
В судовому засіданні 18.08.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Судом встановлено, що 14.09.2023 між Позивачем (Постачальник) та Відповідачем (Покупець) укладено договір поставки № 14/09/23/01 (далі за текстом - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцю товар, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.
Порядок оплати товару здійснюється в термін встановлений у відповідній додатковій угоді (пункт 3.1 Договору).
У випадку несвоєчасної оплати вартості товару Покупцем, останній зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період несвоєчасної оплати від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення (пункт 4.2 Договору).
Позивач зазначає, що згідно видаткової накладної № 15 від 02.07.2024 ним здійснено поставку товару Відповідачу на суму 888     623, 95 грн (з ПДВ).
Вказана видаткова накладна підписана уповноваженими представниками сторін, що свідчить про прийняття такого товару Покупцем без зауважень та претензій.
Також на підтвердження факту зазначеної поставки товару на суму 888    623, 95 грн (з ПДВ) Позивачем надана ТТН № 01 від 01.07.2024 та № 02 від 01.07.2024, які також містять підпис вантажоодержувача (Відповідача).
Позивач зазначає, що вказана поставка здійснена саме за додатковою угодою № 1 від 14.09.2023 до Договору, якою визначено наступні строки оплати: 86 % протягом 7- ми банківських днів, а решта по реєстрації податкової накладної.
Також Позивачем у відповідності до квитанції про реєстрацію податкової накладної від 02.08.2024 зареєстровано податкову накладну за вказаною господарською операцією.
Згідно доводів Позивача, Відповідачем не виконано зобов`язання з оплати 888 623, 95 грн за поставлений йому товар, що призвело до виникнення у останнього заборгованості.
З матеріалів справи вбачається, що Позивач звертався до Відповідача із листом - претензією про досудове врегулювання спору (надіслано 27.11.2024 згідно наданих доказів), однак станом на дату ухвалення даного рішення матеріали справи не містять доказів сплати Відповідачем коштів в розмірі 888 623, 95 грн.
Суд зазначає, що Позивачем у якості доказів надано суду видаткові накладні (№ 4 від 14.09.2023 на суму 381 120, 06 грн; № 5 від 23.09.2023 на суму 438 400, 08 грн; № 6 від 25.09.2023 на суму 432 320, 07 грн; № 9 від 16.10.2023 на суму 410 880, 07 грн; № 10 від 19.10.2023 на суму 400 780, 05 грн) та платіжні інструкції щодо сплати Відповідачем на користь Позивача кошти за Договором в розмірі 863 500,33 грн.
Однак, несплаченим залишається поставлений Позивачем товар згідно видаткової накладної № 15 від 02.07.2024 на суму 888 623, 95 грн (з ПДВ).
Також Позивачем здійснено нарахування пені за прострочення строків оплати за період з 02.08.2024 по 26.11.2024 в розмірі 73 857, 76 грн.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до  ст. 129 Конституції України  та ч. 1  ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.
Відповідно до пункту 1 частини 2  статті 11 Цивільного кодексу України  (далі за текстом -  ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.
Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою є договором поставки.
Як вбачається зі змісту частини 1  статті 265 ГК України  та частини 1  статті 712 ЦК України  за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2  статті 712 ЦК України).
Частиною 1  статті 692 ЦК України  покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до частини 1  статті 693 ЦК України  якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до  статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до  статті 530 ЦК України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Частинами 1 та 2  статті 193 ГК України  встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Положеннями  статті 526 ЦК України  передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З огляду на встановлені судом вище обставини, враховуючи відсутність заперечень Відповідача та те, що поставка за видатковою накладною № 15 від 02.07.2024 на суму 888 623, 95 грн (з ПДВ) здійснена на виконання та в межах дії додаткової угоди № 1 від 14.09.2023, суд дійшов висновку, що погоджується з доводами Позивача в частині того, що зобов`язання з остаточної оплати зазначеної суми у Відповідача є таким, що настало 03.08.2024 (за наслідком реєстрації відповідної податкової накладної).
Оскільки матеріали справи не містили доказів сплати 888 623, 95 грн (з ПДВ) за видатковою накладною № 15 від 02.07.2024, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог Позивача в цій частині та наявності підстав для задоволення позову в цій частині.
Однак, під час апеляційного перегляду справи судом було встановлено наступне.
14.08.2025 позивачем  з урахуванням часткового виконання відповідачем грошового зобов`язання було повідомлено суду наступне.
У 2024 році позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 284 623,93 грн, зокрема:
18.06.2024 - на суму 395 999,98 грн;
02.07.2024 - на суму 888 623,95 грн.
Сторонами було узгоджено поставку партії товару на підставі додаткової угоди №1 від 14.09.2023 якою визначено вартість, кількість та умови оплати. а саме: порядок оплати 86% протягом 7(семи ) банківських днів, а решта по реєстрації податкової накладної.
На виконання умов Договору та додаткової угоди до нього, позивач доставив, а відповідач отримав 02.07.2024 товар, що підтверджується підписанням покупцем видаткової накладної № 15 від 02.07.2024 та товаро-транспортних накладних від 01.07.2024, які відповідають вимогам, та фіксують факт здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин, а саме: товару – «соя», кількість -44,88 т. на суму 888 623,95 грн.
Також позивачем у відповідності до квитанції про реєстрації ПН від 02.08.2024 податкову накладну за вищевказаною операцією зареєстровано в ЄРПН (видаткові накладні , ттн та податкова накладна разом із квитанцією про її реєстрації знаходяться при матеріалах справи та подані як додатки до позовної заяви).
У липні-серпні 2024 року відповідач сплатив 400 000 грн, з яких: 395 999,98 грн – у рахунок поставки від 18.06.2024, а 4 000,02 грн - в рахунок поставки від 02.07.2024.
Таким чином, станом на день подання позовної заяви до суду залишок заборгованості за поставку від 02.07.2024 становив 884 623,93 грн. (дана інформація стала відома з моменту вступу представника відповідача у справу).
В подальшому в грудні 2024 року відповідач сплатив ще 150 000 грн.
Упродовж 2025 року ще 10 платежів по 50 000 грн (разом 500 000 грн).
У червні 2025 - ще 100 000 грн.
Відтак загальна сума, яка була сплачена відповідачем за поставку товару 02.07.2024 станом на 11.07.2025 становить - 754 000,02 грн, а залишок заборгованості – 134 623,93 грн.
Оскільки відповідачем сплачено до подачі позивачем даного позову 4002,02 грн заборгованості, відповідно у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Відповідачем доведено належними та допустимими доказами, а Позивачем підтверджено сплату під час розгляду справи 750  000,00 грн заборгованості за поставлений згідно видаткової накладної № 15 від 02.07.2024 товар, що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.
Відтак, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає залишок заборгованості в розмірі 134 623,93 грн.
Відповідно до  статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1  статті 614 ЦК України  визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2  статті 614 Цивільного кодексу України  доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Частиною 1  статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3  статті 549 ЦК України).
Штрафними санкціями згідно з частиною 1  статті 230 ГК України  визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Позивачем також було заявлено до стягнення пеня за прострочення строків оплати за період з 02.08.2024 по 26.11.2024 в розмірі 73 857, 76 грн, із суми 888 623,95 грн.
Судом першої інстанції частково задоволено вказану вимогу, враховуючи, що правомірним буде нарахування Позивачем пені за період з 03.08.2024 по 26.11.2024, що за підрахунками суду становить 73 226, 50 грн.
Позивачем у відповідності до квитанції про реєстрацію ПН в ЄРПН від 02.08.2024 податкову накладну №1 від 02.07.2024, за вищевказаною операцією зареєстровано в ЄРПН.
Отже, позивач вважає, що прострочення оплати повної суми за поставлений товар 02.07.2024 почалось з 02.08.2024 (дата реєстрації пн в ЄРПН - настання події, з якою пов`язано початок просторочення). Датою закінчення нарахування пені, визначено дату подачі позову до суду, а саме -26.11.2024. 
Позивач не оскаржував рішення суду першої інстанції в цій частині, а відтак погоджується, що кількість днів прострочення складає 116.
Крім того з урахуванням виявлення під час розгляду справи часткової сплати 4 000,02 грн основного боргу до моменту подачі позовної заяви, перерахував розмір пені з суми заборгованості 884 623,93 грн.(на момент подачі позову).
На момент виникнення заборгованості у відповідача, Облікова ставка НБУ становила
-13,000%, Розрахункова ставка - 26,000% Відтак 884623,93* 2 *13,000%,/ 100% /366*116= 72 896,88 грн.
          Відповідач (апелянт) в суді першої інстанції не заявляв клопотання про зменшення розміру пені, заявленої позивачем до стягнення, в той же час в апеляційній скарзі зазначає, що  беручи до уваги ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним договором у спірний період, обґрунтованим є зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, як мінімум на 50%.
          Щодо зазначених доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно  ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Отже, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства також мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Саме лише посилання позивача на те, що наявне порушення грошового зобов`язання, не може бути прийнято судом, оскільки одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, а не отримання доходу за рахунок таких нарахувань.
Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів не вбачає правових підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 72  896,88 грн пені.
Інші доводи та міркування учасників судового процесу обґрунтовано не досліджувались апеляційним судом з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, знайшли часткове підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1  ст. 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1  ст. 77 ГПК України  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.                                        
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
З огляду на встановлені обставини справи в їх сукупності, оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню з викладенням резолютивної частини в редакції даної постанови, з урахуванням доводів, викладених в мотивувальній частині даної постанови.
Судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги у зв`язку з частковим задоволенням позову та апеляційної скарги, на підставі  ст.129 ГПК України    покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Агро Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі №909/1141/24 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі №909/1141/24  скасувати частково, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:
« 1. У задоволенні позову в частині стягнення 4000,02 грн заборгованості – відмовити.
2. Провадження у справі в частині стягнення 750  000, 00 грн заборгованості – закрити.
3. Позов задовольнити частково.
4. Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Агро Трейд» (03143, м. Київ, вул. Метрологічна, 14Б, код ЄДРПОУ 40234919) на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Агро Віледж» (47742, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Товстолуг, вул. Шевченка, 2, код ЄДРПОУ 41119308) 134  623, 93 грн заборгованості та 72  896, 88 грн пені, 2 490,13 грн судового збору за подання позовної заяви.
5.В решті позову відмовити.»
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Агро Віледж» (47742, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Товстолуг, вул. Шевченка, 2, код ЄДРПОУ 41119308) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Агро Трейд» (03143, м. Київ, вул. Метрологічна, 14Б, код ЄДРПОУ 40234919) 48, 45 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
4.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.
5. Матеріали справи №909/1141/24  повернути до Господарського    суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписано 10.09.2025.
Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 
Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                А.І. Тищенко