Справа № 147/412/25
Провадження № 22-ц/801/2297/2025
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мудрак А. М.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року	Справа № 147/412/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач), 
суддів Копаничук С. Г., Оніщука В.В., 
за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О., 
розглянув (в режимі відеоконференції) у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 147/412/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці Гайсинські електричні мережі про визнання неправомірним та скасування рішення,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 29.08.2025, постановлену у складі судді Мудрак А.М. в приміщенні суду в селищі Тростянець, повний текст ухвали складено 2.09.2025, - 

в с т а н о в и в :

18.03.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом (вх № 1790/25) до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці Гайсинські електричні мережі про визнання неправомірним та скасування рішення, в якому просила : визнати неправомірним та скасувати рішення Акціонерного товариства «Вінницяобленерго», оформленого протоколом № 510 від 18.11.2024 засідання комісії СО «Гайсинській ЕМ» по розгляду Акта про порушення № 06447 від 6.11.2024 щодо споживання електроенергії ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 29.08.2025 провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Роз`яснено позивачу його право на звернення до суду в порядку господарського судочинства. Повернуто позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету сплачений судовий збір за квитанцією ІD 8327-2135-0310-4881 від 18.03.2025 в сумі 1211,20 грн.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (вх. № 10949 від 29.09.2025), в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції або постановити нове рішення про задоволення позову.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу не звернув увагу на те, що приватний нотаріус є фізичною особою, а не юридичною і не є суб`єктом господарської діяльності, про що свідчать положення статей 1, 3, 4 Закону України «Про нотаріат»; спір виник у справі між позивачем, як фізичною особою, та АТ «Вінницяобленерго» і стосується порядку нарахування та оплати електроенергії за тарифами побутового споживача; предметом спору є захист прав споживача, що підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а не господарського; суд першої інстанції помилково ототожнив факт професійної діяльності з правовим статусом суб`єкта господарювання; нотаріус, як незалежний професіонал, не є суб`єктом господарювання в розумінні ГПК України. Його діяльність не прирівнюється до ФОП і не має ознак підприємницької. 
20.10.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 11777) АТ «Вінницяобленерго», в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
У судовому засіданні Шуляк В.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Представник Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» Стрєльніков В.Ю. заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
Закриваючи провадження у справі на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли на підставі типового договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, стороною якого є ОСОБА_1 , як приватний нотаріус. ОСОБА_1 звернулась до суду не як фізична особа, а як приватний нотаріус у зв`язку із здійсненням нею господарської діяльності, що свідчить про виникнення між сторонами господарських правовідносин. 
Вінницький апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів (постанови ВП ВС від 19.05.2020 у справі № 910/23028/17, від 27.04.2021 у справі № 591/5242/18).
Тож розмежування компетенції судів з розгляду спорів здійснюється відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. 
Відповідно до частини першої, другої статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці. 
Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України не звернув увагу на те, що спір виник між ОСОБА_1 (фізичною особою) та АТ «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці Гайсинські електричні мережі (юридичною особою). Предметом спору є визнання правомірним та скасувати рішення АТ «Вінницяобленерго», оформленого протоколом № 510 від 18.11.2024 засідання комісії СО «Гайсинській ЕМ» по розгляду акта про порушення № 06447 від 6.11.2024 щодо споживання електроенергії ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . 
З огляду на зазначене, слушними є аргументи апеляційної скарги про те, що спір виник у справі виник між ОСОБА_1   (фізичною особою) та АТ «Вінницяобленерго» (юридичною особою) і стосується визнання правомірним та скасування рішення відповідача, відтак дана справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. 
Про те, що спір між юридичною особою та фізичною особою (нотаріусом, самозайнятою особою) щодо правомірності нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги віднесено до цивільної юрисдикції також свідчить практика ВС, викладена у постанові від 22.02.2018 по справі № 359/7497/16-ц, а також ВСУ, викладеної в постанові від 23.11.2016 у справі № 6-1926цс16.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім виконання функції медіатора, викладацької, наукової і творчої діяльності, реєстрації підписувачів згідно із законодавством у сфері електронних довірчих послуг, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів.
Отже, нотаріус є фізичною особою, яка здійснює нотаріальну діяльність, зокрема, посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності та не здійснює підприємницьку діяльність.
Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
У постанові ВС від 1.02.2022 по праві № 916/92/21 зазначено, що навіть за умови більш широкого тлумачення поняття суб`єкта господарювання у Законі України «Про захист економічної конкуренції», враховуючи наявність спеціального закону який визначає статус нотаріуса, Суд погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про те, що нотаріус не є суб`єктом господарювання та учасником на ринку товарів і виконує виключно делеговані державою функції, керуючись Конституцією України та Законом України «Про нотаріат».
З огляду на зазначене, суд першої інстанції закриваючи провадження у справі дійшов помилкового висновку про те, що у даній справі виник спір, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. 
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункт 3, 4 частини першої статті 379 ЦПК України). 
За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Аргументи відзиву про те, що строк на апеляційне оскарження поновлено позивачу через введення апеляційний суд в оману, оскільки представник позивача була присутня при постановленні оскаржуваної ухвали від 29.08.2025 судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки зі справи вбачається, що ухвала суду першої інстанції постановлена 29.08.2025, повний текст ухвали складено 2.09.2025, копію ухвали отримано позивачем 9.09.2025 /а. с. 175/, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 0610277335258, а апеляційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 23.09.2025 /а. с. 186/, тобто протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду, що відповідно до частини другої статті 354 ЦПК України є підставою для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. У справі відсутні докази про те, що позивач та її представник були обізнані про повний текст оскаржуваної ухвали раніше ніж 9.09.2025. 
У відповідності до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, адже відповідно до положень статті 374 ЦПК України до повноважень апеляційного суду не віднесено скасування ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і вирішення спору по суті. 
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 29.08.2025 у даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук
          
В. В. Оніщук 

Повний текст постанови складено 29.10.2025