К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
20 листопада 2025 року                                                                      місто Київ
 
справа № 355/220/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/16867/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Саліхова В.В.,
 
суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.
 
за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури на рішення Баришівського районного суду Київської області від 14 серпня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Чехова С.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Київської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури,-
 
в с т а н о в и в :
У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Київської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, в якому просив стягнути на його користь з Державної казначейської Служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури в розмірі 3 840 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24 червня 2020 року стосовно нього було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020111100000067 відомості за ознаками злочину передбаченого частиною першою ст.115 КК України за фактом умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_3 
25 червня 2020 року йому було повідомлено про підозру, а саме про те, що він підозрюється у вбивстві .
25 червня 2020 року згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину його було затримано о 04 годині як особу, що підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
26 червня 2020 року ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області стосовно нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 30 днів, з 25 червня 2020 року по 25 липня 2020 року без визначення розміру застави, при цьому утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
24 липня 2020 року ухвалою слідчого судді Березанського міського суду Київської області йому було продовжено строк тримання під вартою обраний судом раніше 26 червня 2020 року, строком на 30 діб, до 17 години 30 хвилин 22 серпня 2020 року, при цьому утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».
21 серпня 2020 року ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області в задоволенні клопотання слідчого, погодженого з прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього було відмовлено. Був обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання строком до 00 годин 00 хвилин 26 вересня 2020 року. 
Під вартою він знаходився з 25 червня 2020 року по 21 серпня 2020 року, під цілодобовим домашнім арештом знаходився з 21 серпня 2020 року по 26 вересня 2020 року, п ід слідством та судом він фактично перебував з 25 червня 2020 року по 19 червня 2024 року. 
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року він був визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України та виправдано в зв`язку з тим, що стороною обвинувачення не подано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дане кримінальне правопорушення вчинене ним. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року вирок Бориспільського міськрайонного Київської області від 16 листопада 2023 року, щодо нього, яким його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України залишено без змін. 
Таким чином під слідством та судом він фактично перебував у 2020 році 6 місяців 5 днів, в 2021 році 12 місяців, в 2022 році 12 місяців, в 2023 році 12 місяців, в 2024 році 5 місяців 19 днів. Всього 47 місяців 24 днів, в тому числі під вартою 58 днів. 
На підставі викладеного позивач вважає, що має право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. З урахуванням тривалості його перебування під слідством та судом протягом 47 місяців і 24 днів розмір завданої йому моральної шкоди не може бути меншим за 384 000 гривень (48 місяців х 8 000 гривень). 
Разом з тим, через незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури і суду він зазнав величезної моральної шкоди, яка значно перевищує мінімальний розмір моральної шкоди. Органами досудового слідства під керівництвом прокуратури, підкинули в будинок, де він проживає набої від нарізної зброї банківську картку загиблого ОСОБА_3 , талон біохімічного дослідження крові його дружини ОСОБА_4 , сфальсифікувавши інші «речові докази» - зробили його в очах суспільства умисним вбивцею. У вчиненні особливо тяжкого злочину його протягом майже 48 місяців підозрювали та обвинувачували. Прокурор в суді першої інстанції просив позбавити його волі на 12 років, а в апеляційному суді прикладав великих зусиль, для того щоб скасувати законний виправдувальний вирок суду першої інстанції. Від нього відвернулися сусіди, рідні, друзі, він живе в фактичній ізоляції; знаходиться в стані невизначеності щодо своєї долі та протягом зазначеного строку не мав можливості вести звичайний спосіб життя; погіршились відносини з оточуючими, він повинен був виправдовуватися перед своєю співмешканкою та дітьми, вітчимом, друзями, знайомими, сусідами, що він не заподіював смерті ОСОБА_3 , що принизило його честь, гідність. Перебуваючи під вартою та домашнім арештом цілодобово він втратив підсобне господарство, яке приносило йому заробіток, на який він утримував сім`ю.
Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 14 серпня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Київської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, грошові кошти в сумі 400 000, 00 грн.
В частині стягнення 3 440 000,00 грн. відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Київська обласна прокуратура звернулася з апеляційною скаргою. в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що сам факт ухвалення виправдувального вироку щодо особи не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а відшкодування шкоди провадиться виключно у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Вказує, що позивачем не наведено аргументованих доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення Київською обласною прокуратурою фізичного чи психічного впливу на позивача в ході здійснення до судового розслідування у кримінальному провадженні № 42020111100000067 від 24.06.2020, що вказувало б на спричинення останньому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань, що залишилось поза увагою суду при ухваленні оскаржуваного рішення. Також позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів досудового розслідування, прокуратури у ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження чи його судового розгляду.
Вказані обставини залишені судом першої інстанції поза увагою при ухваленні рішення, та за відсутності визнання протиправності дій Київської обласної прокуратури, дійшов помилкового висновку про таку протиправність всупереч норм ЦПК України, стягнувши на користь позивача моральну шкоду у розмірі 400 000 грн.
Також зазначає, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (або її затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення) та до моменту винесення виправдувального вироку. Отже, загальний строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом складає 3 роки 4 місяці 20 днів, а саме з 25 червня 2020 року (повідомлення про підозру) по 14 листопада 2023 року (винесення вироку судом першої інстанції). Водночас, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що належним розміром відшкодування заподіяної моральної шкоди позивача має бути 400 000 грн., оскільки такий розрахунок розміру моральної шкоди, навіть за умови доведення факту її заподіяння позивачу, не є співмірним реальному періоду перебування позивача під слідством та судом та розміру мінімальної заробітної плати, який діяв на час розгляду цієї справи в суді, а відповідно розмір компенсації моральної шкоди становив би 325 333,00 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Державної казначейства служби України - Жилін О.Ф. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими.
Позивач ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди та правильно визначив розмір такого відшкодування, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.
Представник Державної казначейської служби України - Жилін О.Ф. просив задовольнити апеляційну скаргу.
Представник Київської обласної прокуратури - Борисюк А.А. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2020 року орган досудового розслідування вніс відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження за № 42020111100000067.
25 червня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
26 червня 2020 року ухвалою слідчого судді щодо ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
24 липня 2020 року ухвалою слідчого судді щодо ОСОБА_1 продовжено строк тримання під вартою на 30 діб.
Згідно ухвали від 26 липня 2023 року слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання позивача ОСОБА_1 
21 серпня 2020 року ухвалою слідчого судді щодо ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред'явленому обвинувачем щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та виправдано.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2023 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування, прокуратури та суду позивачу завдано моральної шкоди у розмірі 400 000,00 грн. Суд виходив з розрахунку 47 місяців 24 дні х 8 000,00 грн, де 8 000 грн - мінімальна заробітна плата станом на час винесення рішення, а 47 місяці 23 дні - час перебування позивача під слідством і судом, та врахував тривалість моральних страждань, негативні наслідки, які настали для позивача, засад розумності та справедливості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).
Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від
01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).
Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:
1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру
у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;
2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;
3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 цього Закону).
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і колегія суддів апеляційного суду, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу завдано моральної шкоди унаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки вироком суду ОСОБА_1  визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та виправданий за недоведеністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.
У статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом. При цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діє на час розгляду справи.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України
від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду й у постанові від 20 вересня 2018 року у справі
№ 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).
Зазначена норма Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на
2025 рік» з 01 січня 2025 року установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8 000,00 грн.
Розмір відшкодування слід розраховувати виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.
Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під судом і слідством, колегія суддів вважає, що його початком є 25 червня 2020 року (день оголошення підозри), а останнім днем перебування позивача під слідством і судом є 19 червня 2024 року (дата винесення ухвали про залишення вироку без змін), тобто позивач під слідством та судом перебував 47 місяців 24 дні.
Таким чином, станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції
з урахуванням мінімальної заробітної плати - 8 000,00 грн та періоду часу перебування позивача під слідством - 47 місяці 24 дні розмір моральної шкоди, який розраховується відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», становить 377 920,00 грн. 
У частині третій статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що у подібних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться, виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Разом з цим з урахуванням конкретних обставин справи, не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди.
Встановивши, що ОСОБА_1  незаконно перебував під слідством та судом,
а відповідно, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури, згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд першої інстанції правильно визначив термін перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, та обгрунтовано врахувавши порушення його прав, що полягало у тривалому  досудовому слідстві із застосуванням запобіжних заходів: тримання під вартою протягом 58 днів, цілодобовий домашній арешт, накладенням арешту на майно, проведення обшуку на території будівлі та в будинку, у зв?язку із чим правильно визначив розмір моральної шкоди, який підлягає до стягненню, у сумі 400 000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що сам факт ухвалення виправдувального вироку щодо особи не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
У статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.
Суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що позивачу завдано моральної шкоди унаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки вироком суду ОСОБА_1  визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та виправданий за недоведеністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (або її затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення) та до моменту винесення виправдувального вироку, не грунтуються на вимогах закону. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки Закону № 266/94-ВР, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження завдання моральної шкоди позивачу, є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального чи порушенням норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Баришівського районного суду Київської області від 14 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 21 листопада 2025 року.

Головуючий:                                      

Судді: