Справа № 936/483/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

26 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рішко Сергій Іванович, на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року, повний текст якого виготовлено 06 листопада 2024 року, ухвалене головуючим суддею Павлюк С.С., в справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Свалявський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам
встановив:

У травні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Свалявський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Позов мотивує тим, що 07.02.2008 виконкомом Верб`язької сільської ради Воловецького району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , про що було складено актовий запис №1. 
У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та   ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Судовим наказом Воловецького районного суду Закарпатської області від 05.12.2019 у справі №936/1047/19 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.11.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повнолітнього віку. 
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 03.08.2023 у справі №936/815/23 шлюб між сторонами розірвано. 
Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплачував аліменти, то 31.01.2024 позивачка звернулася до Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання судового наказу від 05.12.2019. 
31.01.2024 старшим державним виконавцем Свалявського ВДВС Дозоровою А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №74008941 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.11.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повнолітнього віку. 
За період з 28.11.2019 по 31.03.2024 включно з ОСОБА_2 у примусовому порядку було стягнуто коштів на погашення заборгованості зі сплати аліментів на загальну суму 32 336,02 грн, в тому числі: у вересні 2023 - 3 620 грн; у січні 2024 - 17 590 грн; у лютому 2024 - 4 188 грн; у березні 2024 - 6 938,02 грн. Станом на 01.04.2024 утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 107 909,80 грн, яку позивачка просить стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву в якій свої позовні вимоги мотивує тим, що у вказаний період, за який була нарахована заборгованість, ОСОБА_2 працював у іншій області, відповідно він не отримував відповідне рішення суду та не ознайомлювався з ним. Заборгованість по аліментах, що сформувалась у нього, виникла не з його вини, а у зв`язку обставиною, що має істотне значення, а саме у зв`язку із тим, що йому не було відомо про судовий наказ Воловецького районного суду Закарпатської області від 05.12.2019 до 18.09.2023, коли державний виконавець вперше повідомив йому про виконавче провадження, відкрите за заявою стягувачки. 
Крім того, на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу судового наказу сторони перебували у шлюбі (шлюб розірвано у судовому порядку тільки 03.08.23), проживали разом із дітьми однією сім`єю. При цьому діти повністю перебували на його утриманні, адже його тоді ще дружина ніде працевлаштована не була, оскільки перебувала в декретній відпустці. ОСОБА_2 постійно приймав учать у вихованні дітей та забезпечував їх усім необхідним; купляв або давав гроші на одяг, іграшки, товари для навчання, мобільні телефони, харчі тощо. ОСОБА_2 жодним чином ніколи не ухилявся від свого обов`язку утримувати дітей та дружину і справно його виконував. З метою полегшення сімейного побуту дружини ОСОБА_2 навіть придбав для неї авто, яке вона використовувала для вирішення сімейних побутових справ. 
ОСОБА_2 постійно і добровільно утримував своїх дітей та непрацюючу дружину, проживаючи з ними однією сім`єю. Відповідно вважає, що нарахування заборгованості по аліментах в цьому випадку не відповідає дійсним обставинам справи. Борг по аліментах виник не з його вини, оскільки він постійно утримував свою сім`ю добровільно, йому не було відомо про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів. Отже, такий борг є несправедливим та такий, що виник через недобросовісну поведінку колишньої дружини, а не з вини ОСОБА_2 , а отже в даному випадку є всі підстави для звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами, оскільки вона виникла у зв`язку з обставинами, що мають істотне значення та відповідно необхідно відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про стягнення неустойки по цьому боргу.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року, повний текст якого складено 06 листопада 2024 року у задоволенні первісного позову відмовлено повністю, зустрічну позовну заяву задоволено частково.
Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам за період з 28.11.2019 по 23.08.2023 та з 22.09.2023 по 30.01.2024, згідно судового наказу від 05.12.2019 по справі №936/1047/19, виданого Воловецьким районним судом Закарпатської області
Суд мотивував свою відмову у задоволенні первісних позовних вимог тим, що оскільки у діях ОСОБА_2 відсутня вина, яка б свідчила про його свідоме ухилення від сплати аліментів, а тому підстав для нарахування неустойки по заборгованості немає.
Частково задовольняючи зустрічний позов суд вказав, що заборгованість виникла не з вини ОСОБА_2 , оскільки квитанція №47 від 15.01.2020 року про сплату судового збору у провадженні №936/1047/19, яка видана відділенням «Приват Банк» у смт.Воловець, не була підписана платником ОСОБА_2 , так як останній на той час перебував у м.Трускавець Львівської області, що стверджується квитанцією від 15.01.2020 року про переказ коштів, здійснених у відділенні «Приват Банк» у м.Трускавець.
Крім цього, ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 аліменти у виконавчому провадженні №72603570 - 3 889 грн, за період з жовтня 2023 по 30.01.2024 – 17 590 грн, у виконавчому провадженні №74008941 станом на 01.08.2024 – 37 344,18 грн. 

Не погоджуючись з рішенням  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рішко С.І., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог та задоволити первісні позовні вимоги у повному обсязі. Крім цього, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 29 серпня 2024 року про розгляд справи зі стадії підготовчого засідання та ухвалу суду першої інстанції від 29 серпня 2024 року про прийняття зустрічної позовної заяви.
Вважає, що рішення та ухвали суду першої інстанції прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
       У своїх доводах посилається на те, що не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відсутності вини та необізнаності ОСОБА_2 щодо наявного судового наказу від 05.12.2019 у зв`язку з перебуванням останнього в м. Трускавець Львівської області. Посилання суду першої інстанції на квитанцію від 15.01.2020 не заслуговує на увагу, оскільки на даній квитанції відсутній підпис ОСОБА_2 , вона не свідчить про те, що в той момент він перебував в м. Трускавець Львівської області, оскільки такі операції могла здійснити будь-яка людина обізнана з його паролем та розпоряджаючись його карткою.
       Зазначає, що під час розгляду справи №936/1047/19 суди першої та апеляційної інстанції дійшли до висновку, що станом на 15.01.2020 ОСОБА_2 було відомо про наявність судового наказу. Як наслідок, він зобов`язаний був виконувати це судове рішення у добровільному порядку, а ОСОБА_1 мала право звертатись до виконавчої служби із заявою про примусове виконання такого рішення.
       Суд першої інстанції не навів мотивів звільнення ОСОБА_2 від заборгованості за період з 22.09.2023 по 30.01.2024.
       Щодо оскаржуваних ухвал, то просить звернути увагу, що зустрічний позов судом мав бути залишений без розгляду у зв`язку з пропуском строків. Також ще в суді першої інстанції представник ОСОБА_2 , адвокат Рішко С.І. наголошував на постійних неявках іншої сторони спору. Оскільки 17.07.2024 строк подачі зустрічної позовної заяви сплив, а таку було подано 19.08.2024 та прийнято судом 20.08.2024. Крім цього, інша сторона не навела переконливих доводів для повернення до стадії підготовчого судового засідання.

       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сащук М.М., вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.
       Зазначає, що квитанції, які надав суду ОСОБА_2 підтверджують факт його перебування в м. Трускавець Львівської області. А квитанція №47 від 15.01.2020 свідчить про те, що якась особа сплачувала судовий збір у смт. Воловець, однак звідки така квитанція в матеріалах справи – не зрозуміло.
       Ще одним фактом, який підтверджує, що ОСОБА_2 перебував 15.01.2020 в м. Трускавець є офіційна відповідь з місця роботи. 
Щодо поштового відправлення, яким було направлено судовий наказ, то таке йому вручено не було та повернулось до суду із відміткою «інші причини, що не мали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». 
       Щодо посилання на рішення суду першої та апеляційних інстанції під час розгляду справи №936/1047/19, то таке не заслуговує на увагу, оскільки судами не було встановлено, що де саме перебував ОСОБА_2 , де відбувалася оплата судового збору і хто долучив таку квитанцію до матеріалів справи.
       Та обставина, що ОСОБА_2 не знав про наявність судового наказу – не єдина підстава зустрічного позову. Ще однією причиною є те, що він проживав у період з 2019 по 2023 рік зі своєю сім`єю та матеріально її утримував, що не спростовано ОСОБА_1 та доведено належними доказами, зокрема свідки також підтвердили цей факт у суді першої інстанції.
       Щодо заперечень на ухвали суду, то представник ОСОБА_2 – адвокат Сащук М.М. вказує, що зустрічний позов не міг бути поданий скоріше з об`єктивних причин, а саме у зв`язку з тим, що адвокат пізно вступив у справу, ознайомився з матеріалами і відповідно з цим була пов`язана затримка з подачею зустрічного позову. Суд першої інстанції виправив помилку, яку допустив раніше та дав можливість ОСОБА_2 реалізувати своє право на захист у повній мірі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом встановлено, що 07.02.2008 виконкомом Верб`язької сільської ради Воловецького району Закарпатської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що було складено актовий запис №1, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 29.10.2011 виконкомом Біласовицької сільської ради Воловецького району Закарпатської області.
Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та    ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 03.08.2023 шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками,проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У цій справі встановлено та не заперечується сторонами, що судовим наказом Воловецького районного суду Закарпатської області від 05.12.2019 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.11.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повнолітнього віку.
Постановою головного державного виконавця Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Крижанівського Я.І. від 23.08.2023, відкрито виконавче провадження №72603570 за судовим наказом №936/1047/19 виданого 05.12.2019.
Як вбачається із постанови головного державного виконавця Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Крижанівського Я.І. від 22.09.2023, виконавчий документ, а саме судовий наказ №936/1047/19 виданий 05.12.2019 за заявою стягувача ОСОБА_1 повернуто стягувачу.
31.01.2024 старшим державним виконавцем Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дозоровою А.Р. за заявою стягувача ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження №74008941 на підставі судового наказу №936/1047/19 виданого 05.12.2019.
01.03.2024 старшим державним виконавцем Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дозоровою А.Р. винесено постанову про звернення стягнення на заробітню плату та інші доходи боржника ОСОБА_2 .
Відповідно до листа Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському талоні Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за №24.5-37/39809 від 01.08.2024, 23.08.2023 ОСОБА_1 звернулась із заявою до Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусове виконання судового наказу від 05.12.2019, на підставі чого було відкрито провадження №72603570 від 23.08.2023, на підставі заяви від 22.09.2023, виконавчий документ повернуто стягувачці за її заявою. Проте 30.01.2024 повторно пред`явлено виконавчий документ від 05.12.2019 на підставі чого було відкрито провадження 31.01.2024 ВП №74008941. 
За наявності виконавчого провадження №72603570 від 23.08.2023 ОСОБА_2 сплачено грошові кошти в сумі 3889 грн. За період з жовтня 2023 і до 30.01.2024 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачено 17590 грн. У виконавчому провадженні №74008941 відкритого 31.01.2024 ОСОБА_2 за період перебування виконавчого листа від 05.12.2019 на виконанні при повторному пред`явленні, сплачено грошові кошти у розмірі 37344,18 гривень, станом на 01.08.2024. 
Звертаючись до суду першої інстанції з позовом про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, позивачка посилалася на те, що відповідач має борг зі сплати аліментів у загальному розмірі 99193,39 гривень, відтак за несвоєчасну сплату аліментів має сплатити неустойку (пеню).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що винні дії відповідача ОСОБА_2 у простроченні сплати аліментів відсутні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками, враховуючи таке.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
За змістом статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Відповідач, заперечуючи щодо позовних вимог посилався на те, що відсутні його винні дії у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки йому не було відомо про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів. Крім того виконавче провадження про примусове виконання судового наказу від 05.12.2019 №72603570 було відкрито за заявою стягувача 23.08.2023, однак виконавчий документ повернуто стягувачці за її заявою. 30.01.2024 повторно пред`явлено виконавчий документ від 05.12.2019 на підставі чого було відкрито провадження 31.01.2024 ВП №74008941.
Також зазначав, що після видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів, він продовжував проживати з позивачкою та дітьми, матеріально утримував сім`єю. 
Вказане підтверджується допитаними в судом першої інстанції свідками та наявною в матеріалах справи довідкою 25.09.2023 (том 1 а.с. 89).
Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 12 квітня 2022 року (справа № 381/1553/19-ц).
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем доведено відсутність в його діях вини щодо прострочення сплати аліментів, а тому за вказаних обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів.

Щодо оскарження ухвали Воловецького районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2024 року про повернення до стадії підготовчого засідання та ухвали Воловецького районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2024 року про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, то слід зазначити наступне.

Ухвалою Воловецького районного суду від 20 серпня 2024 закрито підготовче провадження у справи та призначено справу до судового розгляду на 29 серпня 2024 року.
29 серпня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сащук М.М., було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.
Відповідно до частини 1 статті 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є:
1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;
2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;
3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;
4) вирішення відводів;
5) визначення порядку розгляду справи;
6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Питання щодо повернення судом до стадії підготовчого судового засідання ЦПК України не врегульоване, згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.
Суд правильно вважав, що розгляд справи слід розпочати зі стадії підготовчого провадження для вчинення процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження з метою не порушення реалізації прав відповідача на захист.
Згідно положень частин 1-3 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Оскільки поданий ОСОБА_2 зустрічний позов є взаємопов`язаний із первісним позовом ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про прийняття такого до спільного провадження. 

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. 
Отже, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків щодо доведеності позивачем за зустрічним позовом всіх істотних обставин справи на які він посилається, а тому на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені за відсутності порушення норм процесуального та матеріального права, з урахуванням всіх істотних обставин справи та практики Верховного Суду щодо подібних правовідносин.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 12, 18, 141, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рішко Сергій Іванович, залишити без задоволення. 

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024, залишити без змін.

Ухвалу Воловецького районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2024 року про повернення до стадії підготовчого засідання та Ухвалу Воловецького районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2024 року про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: