УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/208/23 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В. 
Категорія 19 Доповідач Борисюк Р. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Павицької Т.М., 
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 290/208/23 за позовом  ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчука М.В. у селищі Романові,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила: 
- визнати незаконним та скасувати рішення Романівської селищної ради № 1119-34/22 від 07 грудня 2022 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель житлової та громадської забудови»; 
- визнати недійсною реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за цим органом місцевого самоврядування прав комунальної власності на земельні ділянки загальною площею 0,03 га, а саме 0,02 га з кадастровим номером 1821455100:05:015:0358 та 0,01 га з кадастровим номером 1821455100:05:015:0359, із цільовим призначенням – земельні ділянки запасу (код КВЦПЗ – 03.19), що за адресою: АДРЕСА_1 та вирішити питання розподілу судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Романівської селищної ради № 1119-34/22 від 07 грудня 2022 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності загальною площею 0,03 га житлової та громадської забудови з цільовим призначенням земельні ділянки запасу. 
Вважає вказане рішення незаконним та таким, що порушує її права як власника квартири та земельне законодавство.
Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі, позивачка просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що на праві власності в будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , їй належать дві квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , загальною площею 102,5 кв. м., що підтверджується договорами купівлі-продажу від 16 січня 2020 року та від 08 вересня 2020 року.
За одержаним нею викопіюванням з індексно-кадастрової карти території Романівської селищної ради орієнтовна площа земельної ділянки навколо зазначеного будинку становить 0,15 га. Крім неї, власниками квартир у цьому будинку є ще шість осіб.
З метою впорядкування та приведення в належний санітарний стан прибудинкової території, 04 серпня 2021 року за попереднім погодженням із співвласниками будинку вона звернулася до Романівської селищної ради із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою з метою передачі у спільну власність земельної ділянки площею 0,15 га за вищевказаною адресою.
Рішенням Романівської селищної ради № 683-15/21 від 29 жовтня 2021 року її заява була задоволена і надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно поданого нею викопіювання в АДРЕСА_1 .
У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану та підготовкою співвласниками квартир відповідних документів для створення та реєстрації Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків виготовити землевпорядну документацію на виконання вказаного рішення та передати її на затвердження ради їм не вдалося.
12 серпня 2022 року Романівська селищна рада прийняла два нових рішення: № 1007-29/22 та 1008-29/22 , а 07 вересня 2022 року змінила їх на №№ 1036-30/22 та 1037-30/22 та виклала в новій редакції, надавши собі (раді) дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок площею 0,03 га з цільовим призначенням земельні ділянки запасу, розташовані за згаданою адресою.
Порушення її земельних прав оскаржуваним рішенням полягає ще й у тому, що з прибудинкової території на фасадній її частині була вилучена практично уся земля, на яку мають вихід усі три вікна її квартири на першому поверсі будинку.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
У судовому засіданні представник позивачки – адвокат Григоришин М.П. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про задоволення позову, а також він надав пояснення. які відповідають змісту позовних вимог та доводам апеляційної скарги.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивачка не довела порушення відповідачем її прав чи законних інтересів у спірних правовідносинах.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Установлено, що у власності позивачки перебувають дві квартири, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , що підтверджується договорами купівлі-продажу квартир та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1 а.с.17-19, 20, 21-23, 24).
Згідно з копії витягу із рішення Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » від 29 жовтня 2021 року № 683-15/21, надано дозвіл громадянам, співвласникам житлового будинку, на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 , з метою передачі у власність (том 1 а.с.37).
Відповідно до копії рішенням Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області «Про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» від 12 серпня 2022 року № 1008-29/22 надано дозвіл виконавчому комітету Романівської селищної ради на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га за рахунок категорії земель житлової та громадської забудови, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.44).
Судом також встановлено, що на підставі договору № 124/22/РМ від 28 вересня 2022 року, укладеного між Романівською селищною радою Житомирського району Житомирської області та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2 було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель загальною площею 0,03 га житлової та громадської забудови комунальної власності з цільовим призначенням – земельні ділянки запасу (код КВЦПЗ – 03.19 земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), що за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.45-68).
Як зазначено у копії пояснювальної записки до проекту землеустрою щодо інвентаризації земель загальною площею 0,03 га зазначено, що об`єктом землеустрою є землі житлової та громадської забудови комунальної власності в межах населеного пункту АДРЕСА_1 , категорія земель за основним цільовим призначенням - житлової та громадської забудови (код – 200), цільове призначення - земельні ділянки запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), шифр згідно класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок – 03.19, склад угідь згідно класифікації видів земельних угідь (КВЗУ) – малоповерхова забудова (0,03 га) (том 1 а.с.70-74).
Із матеріалів справи убачається, що на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель на території Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області були сформовані земельні ділянки площею 0,02 га з кадастровим номером 1821455100:05:015:0358 та площею 0,01 га з кадастровим номером 1821455100:05:015:0359, з цільовим призначенням – земельні ділянки запасу (код КВЦПЗ – 03.19).
Рішення Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель житлової та громадської забудови» від 07 грудня 2022 року № 1119-34/22, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності загальною площею 0,03 га житлової та громадської забудови комунальної власності з цільовим призначенням – земельні ділянки запасу (код КВЦПЗ – 03.19 земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), що за адресою: АДРЕСА_1 , та прийнято рішення про реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за Романівською селищною радою Житомирського району Житомирської області право комунальної власності на земельні ділянки загальною площею 0,03 га, з них 0,02 га з кадастровим номером 1821455100:05:015:0358 та 0,01 га з кадастровим номером 1821455100:05:015:0359, з цільовим призначенням – земельні ділянки запасу (код КВЦПЗ – 03.19), що за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.42).
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК  України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі Закон) передбачено, що до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (пункт 34 частина 1 стаття 26 Закону).
Також законодавцем установлено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: реєстрація суб`єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом (стаття 33 Закону).
За приписами частин 1, 2 статті 60 Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, нежитлові приміщення, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом(частини 5, 8 стаття 60 Закону).
Згідно частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (частина 2 стаття 382 ЦК України).
Положеннями статті 385 ЦК України визначено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.
Відповідно до статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками (частина перша). Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що законодавець не передбачив можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини.
Такої позиції і дотримується Верховний Суд після перегляду цивільних справ у касаційній інстанції. Зокрема, у постановах від 18 березня 2019 року в справі № 263/68/17; від 21 липня 2020 року в справі № 922/3461/17; від 25 травня 2022 року в справі № 344/12943/15; від 18 вересня 2024 року в справі  № 910/14564/23
А згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Стаття 55 Конституції України визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Як вказано в оскаржуваному рішенні, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, вказує підставою незаконності рішення органу місцевого самоврядування невідповідність його вимогам законодавства у зв`язку з порушенням порядку розробки технічної документації із землеустрою та зміни цільового призначення земельних ділянок, порушення її прав, як співвласника будинку, біля якого знаходиться земельна ділянка.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду, представник позивачки не довів, в чому саме полягало порушення безпосередньо прав та інтересів ОСОБА_1 при ухваленні Романівською селищною радою оскаржуваного рішення, а також не надано доказів, що орган місцевого самоврядування, ухваливши оскаржуване рішення, перешкодив у реалізації її суб`єктивних інтересів, як власника нерухомого майна.
Із матеріалів справи убачається, що Романівська селищна рада, як розпорядник земель комунальної власності, в межах законодавства провела інвентаризацію земель з метою формування земельних ділянок, визначення їх меж, розмірів та внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру.
Приймаючи оскаржуване рішення органом місцевого самоврядування не було здійснено зміни цільового призначення сформованих земельних ділянок.
Як встановлено судом першої інстанції, до проведення інвентаризації та після прийняття спірного рішення сформовані земельні ділянки обліковувались в адміністративних межах Романівської селищної ради, в межах населеного пункту селище Романів, як земельні ділянки запасу. Тобто, земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам, категорія земель за основним цільовим призначенням - житлової та громадської забудови.
Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).
Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
За приписами статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 20 листопада 2025 року.