ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6887/25 Справа № 183/3282/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Космачевської Т.В., Никифоряка Л.П.,
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2025 року про відмову у забезпеченні позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи – Приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганна Василівна, Приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Олександр Михайлович, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна про визнання недійсним договорів дарування та купівлі-продажу нерухомого майна (суддя першої інстанції Сорока О.В.),

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи – Приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганна Василівна, Приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Олександр Михайлович, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна про визнання недійсним договорів дарування та купівлі-продажу нерухомого майна.
До вказаного позову, Банком було долучено заяву про забезпечення позову, в якій останній просив забезпечити позов шляхом накладення арешту: 
-на гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1674056312119) та належить на праві власності ОСОБА_2 . 
-на садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1674980012232) та належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ); 
-на земельну ділянку під номером АДРЕСА_2 (кадастровий номер: 1223281500:02:300:0020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1878820312232) та належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Ухвалою Самарського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2025 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову було відмовлено.
На вказану ухвалу суду представником АТ КБ «ПриватБанк» - Білоусовим А.В., була подана апеляційна скарга, в якій він наголосив на тому, що вона постановлена з порушення норм матеріального та процесуального права, а також без врахування викладених у позові та заяві про його забезпечення.
Вказує, що невжиття даних заходів може істотно ускладнити виконання рішення у разі задоволення вказаного позову.
ОСОБА_4 , просив ухвалу Самарського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2025 року скасувати та задовольнити заяву Банка про забезпечення позову у повному обсязі.
Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином. 
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
Матеріалами справи встановлено, що до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи – Приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганна Василівна, Приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Олександр Михайлович, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна про визнання недійсним договорів дарування та купівлі-продажу нерухомого майна.
Разом з позовною заявою представником позивача також подано заяву про забезпечення позову у виді накладення арешту:
-на гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1674056312119) та належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 );
-на садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1674980012232) та належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 );
-на земельну ділянку під номером 330, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Самарівський р-н, смт. Губиниха, садове товариство «Дружба» (кадастровий номер 1223281500:02:300:0020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1878820312232) та належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Дану заяву обґрунтовано тим, що відповідачами вчинено фіктивний правочин – укладено договори дарування та купівлі-продажу нерухомого майна за наявності невиконаних кредитних зобов`язань, хоча справжня мета цих правочинів убезпечити майно від майбутнього звернення стягнення на нього. Тобто, як зазначає представник позивача, мета цього позову – повернути майно, яке було відчужено у власність відповідача1.
Представник позивача вказав, що забезпечуючи позов у цій справі шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом спірного правочину, суд забезпечить баланс інтересів позивача та відповідачів, оскільки, з одного боку, для позивача буде гарантовано реальне виконання рішення, а з іншого боку для відповідачів протягом розгляду справи будуть відсутні будь-які обмеження щодо користування та володіння майном.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, захід забезпечення позову у вигляді арешту гаража, судового будинку та земельної ділянки не є спів мірним із заявленими позивачем вимогами.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
Так, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Разом з тим, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної у Постанові від 25 травня 2016 року (справа №6-605цс16), метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
Колегія суддів вважає, що АТ КБ «ПрватБанк» належними доказами не доведено, намір ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 щодо реалізації майна, на яке позивач просить накласти арешт.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав ті інтересів позивача у справі в разі не вжиття заходів забезпечення позову. Особа має довести належність їй таких прав та, що не вжиття позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення
Колегія судді вважає, що на даний час, позивачем не надав належних доказів, які б свідчили, про утруднення виконання рішення у разі задоволенні позову, а також слід наголосити на тому, що вартість майна на яке Банк просить накласти арешт, значно перевищую виниклу заборгованість за кредитним договором б/н від 20.09.2018 року у розмірі 151208,56 грн. у відповідача у межах цивільної справи №183/585/22, що не відповідає критеріям співмірності. 
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)., 
Судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 8 жовтня 2025 року.

Судді:                                                                                О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Л.П. Никифоряк