ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 р.	Справа № 480/2677/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Н.В. Савицька) від 16.06.2025 року (повний текст складено 23.06.25 року) по справі № 480/2677/21
за позовом ОСОБА_1 
до Офісу Генерального прокурора, Сьомьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Сумської обласної прокуратури
про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення компенсації та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: 
визнати протиправним та скасувати рішення Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 3 від 17.12.2020 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації;
зобов`язати Сьому кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, а у разі її припинення, ліквідації, - Офіс Генерального прокурора безпосередньо або через уповноважену кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) вчинити певні дії: а саме ухвалити рішення про успішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації з 17.12.2020;
визнати протиправним та скасувати наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 60к від 12.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 51 Закону України “Про прокуратуру” з 15.03.2021;
зобов`язати Сумську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді прокурора Окружної прокуратури міста Суми або прокурора Сумської окружної прокуратури, що є рівнозначними посаді прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури, яку позивач обіймав на день звільнення або на іншій рівнозначній вакантній посаді в органах прокуратури, що функціонують на території Сумської області;
допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на рівнозначній посаді прокурора Сумської окружної прокуратури;
стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію за вимушений прогул із розрахунку 3026 грн. 60 коп. за один день вимушеного прогулу, з моменту звільнення з 15.03.2021 по день ухвалення рішення суду;
допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 59020 грн;
стягнути з Сумської обласної прокуратури моральну шкоду на користь позивача в розмірі 300000 грн.;
встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Сумську обласну прокуратуру подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення Сьомої кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації № 3 від 17.12.2020 позивач отримав на його вимогу 15.03.2021 під час ознайомлення з наказом Сумської обласної прокуратури № 60к від 12.03.2021 про звільнення з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури. Вказував, що атестація проведена неналежним складом комісії, оскільки той не відповідає вимогам політичної нейтральності, бездоганної ділової репутації, високим професійним та моральним якостям, не має відповідного суспільного авторитету та стажу роботи в галузі права. Зазначив, що атестаційна процедура по відношенню до нього здійснювалась без затвердженої методології та критеріїв визначення результатів такої атестації. Посилався на те, що із наявної в його атестаційній справі інформації, отриманої комісією, відсутня інформація, що негативно може свідчити про його якості, а його особова справа, яка також надана комісії, підтверджує високий рівень компетентності позивача та характеризує його виключно з позитивної сторони. Також, зазначив, що звільнення з посади мало дискримінаційний характер в порівнянні із іншими категоріями найманих працівників, оскаржуваний наказ прийнято усупереч положенням Загальної декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, чим порушено його право на працю, на повагу до приватного життя, та засади рівності громадян. Крім того, у порушення гарантій, закріплених ч. 3 ст. 40 КЗпП України позивача звільнено з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури в період його тимчасової непрацездатності.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення компенсації та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 17.12.2020 № 3 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації.
Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури від 12.03.2021 № 60к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 51 Закону України “Про прокуратуру” з 15.03.2021.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 15.03.2021.
Стягнуто з Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, 33, м. Суми, Сумська область, 40000, ідентифікаційний код 03527891) на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 91101 (дев`яносто одна тисяча сто одна) грн. 18 коп.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 15.03.2021 та стягнення з Сумської обласної прокуратури на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць у розмірі 20419 (двадцять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 23 коп.
Стягнуто з Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, 33, м.Суми, Сумська область, 40000, ідентифікаційний код 03527891) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 по справі № 480/2677/21 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 28.04.2023 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 480/2677/21 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
При новому розгляді справи, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 року по справі № 480/2677/21 позовні вимоги залишено без задоволення.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд не врахував факт відсутності направлення йому повідомлення з переліком питань перед співбесідою, як цього вимагає п. 11 розділу IV Порядку № 221, внаслідок чого не було надано можливості підготуватись до співбесіди, вивчити матеріали кримінального провадження та всіх зібраних доказів та вжитих заходів, які були проведені під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12013200260000727, що прямо вплинуло на результати її проходження. Вказує, що суд надав перевагу оцінці співбесіди за відеозаписом, ігноруючи документи, які свідчили про вжиття позивачем заходів процесуального керівництва, зокрема подання до ГУНП щодо порушень КПК, надання письмових вказівок, ініціювання НСРД та відомостям, які зазначено в рішенні КДКП тощо. Зазначає, що суд не надав належної правової оцінки рішенню Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 165-дп-18 від 18.04.2018, в якому чітко вказано про відсутність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Крім того в рішенні КДКП зазначено, що у кримінальному провадженні вживались ряд заходів спрямованих на встановлення обставин по справі, а також встановлено що відсутні дані які б свідчили про неналежне виконання позивачем процесуальних обов`язків. Посилається на те, що суд залишив поза увагою рішення Чотирнадцятої кадрової комісії від 23.02.2022, за результатами якого позивач успішно пройшов атестацію, хоча під час неї розглядалися ті самі обставини які стали підставою для ухвалення Сьомою кадровою комісією рішення про неуспішне проходження мною атестації. Вказує, що судом не спростовано твердження позивача, що всі необхідні заходи під час процесуального керівництва він вживав згідно з наданими повноваженнями, при цьому суд не дослідив, які саме "інші дієві заходи" мали б бути вжиті, з чого робиться висновок про оціночність та недеталізованість рішень комісії. Зазначає, що суд не надав належної оцінки його поясненням у судовому засіданні, а також не мотивував, чому їх відхилив. При цьому, суд обмежився формальним підтвердженням позиції відповідача, без критичної оцінки її доказовості. Посилається на те, що під час судового розгляду представник відповідача прямо зазначила, що чіткого алгоритму дій прокурора під час процесуального керівництва не існує, а також визнала, що тривалість досудового розслідування не може автоматично свідчити про неналежне виконання прокурором своїх обов`язків. Вважає, що ці пояснення фактично підтверджують доводи позивача щодо оціночного характеру висновків Сьомої кадрової комісії, відсутності об`єктивних критеріїв оцінки, та, відповідно, неможливості покладення їх в основу негативного рішення щодо проходження атестації позивачем.
Відповідачі, Сумська обласна прокуратура та Офіс Генерального прокурора, надали відзиви на апеляційну скаргу, в яких наполягають на законності рішення суду першої інстанції, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування поданих відзивів зазначили, що доводи позивача не спростовують висновки, які стали підставою для виникнення обґрунтованих сумнів у членів Кадрової комісії щодо відповідності прокурора вимогам професійної етики і професійної компетентності та прийняття спірного рішення про неуспішне проходження атестації.
23.09.2025 р. від позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких він, з урахуванням обставин, які наведені в цих поясненнях, наполягає на тому, що доводи відповідача щодо невжиття ним, як прокурором, заходів для активізації досудового розслідування, а також щодо відсутності реагування на порушення, допущені органом досудового розслідування, є безпідставними та спростовуються документами, долученими до матеріалів судової справи.
В судовому засіданні позивач підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, зазначав про протиправність висновків, які неведені в рішенні Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 3 від 17.12.2020 про неуспішне проходження позивачем атестації та наполягав на тому, що його звільнення з посади та з органів прокуратури є незаконним.
Представник відповідачів в судовому засіданні зазначав, що рішення Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 3 від 17.12.2020 є обґрунтованим та в ньому наведені мотиви, які слугували підставою для прийняття цього рішення.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідачів у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиви на неї, надані позивачем додаткові пояснення, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час судового розгляду справи встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 02.02.2011 по 12.03.2021 ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури України на різних посадах.
Відповідно до наказу прокуратури Сумської області № 914к від 14.12.2015 позивача призначено на посаду прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с. 34-36, т. 1).
Верховною Радою України 19 вересня 2019 року прийнято Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” № 113-ІХ (далі - Закон № 113-ІХ).
Відповідно до п.п. 1 п. 19 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України “Про прокуратуру” за умови неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.
Позивачем на виконання вимог вказаної норми подано заяву про переведення до Окружної місцевої прокуратури та про намір пройти атестацію.
Позивач успішно склав перші два етапи атестації.
17.12.2020 ОСОБА_1 проходив третій етап атестації, під час якого виконував практичне завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора і проходив співбесіду з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
За результатами співбесіди сьомою кадровою комісією прийнято рішення № 3 від 17.12.2020 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації (а.с. 101-103, 104-106, т. 1).
12.03.2021 керівником Сумської обласної прокуратури прийнято наказ № 60к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 15.03.2021. Підстава: рішення сьомої кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації № 3 від 17.12.2020 (а.с. 38).
Не погодившись з рішенням про неуспішне проходження атестації та наказом про звільнення з посади та органів прокуратури, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
В рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2021, задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що рішення Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 3 від 17.12.2020 року про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації є необґрунтованим, прийнятим без урахування усіх обставин. Водночас, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, а у разі її припинення, ліквідації, - Офіс Генерального прокурора безпосередньо або через уповноважену кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) вчинити певні дії, а саме ухвалити рішення про успішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації з 17.12.2020 року, є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.
Оскільки підставою прийняття наказу Сумської обласної прокуратури від 12.03.2021 року № 60к про звільнення ОСОБА_1 стало рішення Сьомої кадрової комісії від 17.12.2020 року № 3, суд дійшов висновку, що наказ Сумської обласної прокуратури від 12.03.2021 року № 60к також є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 15.03.2021 року.
Також, враховуючи характер правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 5000 грн.
Скасовуючи рішення судів попередніх інстанції та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд в постанові від 28.04.2023 року зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій про необґрунтованість рішення Сьомої кадрової комісії № 3 від 17.12.2020 року та таким, що прийняте без урахування усіх обставин, є передчасними. 
Зокрема, судами не надано належної оцінки обставинам, наведеним у спірному рішенні Кадрової комісії з урахуванням наведених у ньому пояснень позивача, за яких комісія дійшла висновку про невідповідність позивача вимогам професійної етики та професійної компетентності.
У зв`язку з цим, колегія суддів Верховного Суду зазначила, що суди попередніх інстанцій не дослідили всі обставини, які містять інформацію щодо предмета доказування, у тому числі обставини, які стали підставою для висновку комісії про невідповідність позивача вимогам професійної етики та професійної компетенції, а також пояснень прокурора з цього приводу, та не дають змогу суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
При новому розгляді справи, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що Комісією при прийнятті оскаржуваного рішення були взяті до уваги пояснення прокурора, врахована тривалість і резонансність кримінального провадження, у якому позивач здійснював процесуальне керівництво та його особиста участь, дії і поведінка ОСОБА_1 під час здійснення нагляду за вказаним провадженням, винесення ЄСПЛ рішення у справі “М.С. проти України” (заява № 2091/13), що у своїй сукупності, на переконання суду, надавало можливість дійти обґрунтованих висновків про невідповідність прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури, ОСОБА_1 високим стандартам та цінностям професійної етики.
Проаналізувавши оскаржуване рішення Сьомої кадрової комісії  від 17.12.2020 № 3 суд першої інстанції дійшов до висновку, що останнє достатньою мірою обґрунтоване, містить не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, відповідає критерію ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.
Також суд зазначив, що за наявності відповідного рішення Сьомої кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації, відповідач, на підставі вказаної норми Закону № 113-IX, видав оскаржуваний наказ про звільнення позивача із займаної посади в органах прокуратури, керуючись підпунктом 2 пункту 19 розділу II “Прикінцеві і перехідні положення” Закону № 113-IX, чинного станом на час звільнення позивача.
На підставі наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку про правомірність та обґрунтованість рішення Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 3 від 17.12.2020 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації та наказу керівника Сумської обласної прокуратури № 60к від 12.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області та органів прокуратури, та відсутність підстав для їх скасування, а решта вимог позовної заяви не підлягають задоволенню як похідні.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру".
До Закону України "Про прокуратуру" були внесені зміни Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX (діє з 25.09.2019).
Зазначеним Законом внесено зміни до кодексів та законів України не скільки щодо форми чи змісту діяльності прокуратури, скільки щодо реформи органів прокуратури в частині кадрових питань. Встановлена Законом переатестація не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим законом, є винятковою. У Пояснювальній записці до цього законопроекту було зазначено, що він спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури.
Таким чином, проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.
Відповідно до п.п. 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Відповідно до п.п. 7, 8 п. 22 розд. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX тимчасово, до 01.09.2021 в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення проведення атестації прокурорів відповідно до цього розділу.
Згідно з п. 10 розд. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Пунктом 11 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX визначено, що атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
Відповідно до п. 14 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.
На виконання положень розд. ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ Генеральною прокуратурою України 03.10.2019 винесено наказ № 221 "Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації".
Згідно з п. 1 розд. І Порядку № 221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Пункт 9 розд. І Порядку № 221 передбачає, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.
Згідно з п. 8 розд. І Порядку № 221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Згідно з п. 7 розд. І Порядку № 221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.
Судовим розглядом встановлено, що позивач звертався до Генерального прокурора із заявою про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
Відповідно до п. 6 розд. І Порядку № 221 атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними вміннями та навичками; прокурори виконують письмове практичне завдання.
Згідно з п. 11 Порядку № 221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою.
Відповідно до п. п. 1, 2, 4 розд. IV Порядку № 221 у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.
До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.
Для виконанням практичного завдання прокурору видається чистий аркуш (аркуші) паперу з відміткою комісії. Комісія, у разі наявності технічної можливості, може забезпечити виконання прокурорами практичного завдання за допомогою комп`ютерної техніки.
Пунктами 8-11 розділу IV Порядку № 221 визначено, що співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.
Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:
1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;
2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;
3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;
4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.
Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).
Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.
Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).
Згідно з пунктами 12-16 розділу IV Порядку № 221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.
Співбесіда прокурора складається з таких етапів:
1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;
2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;
Співбесіда проходить у формі засідання комісії.
Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.
Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.
Пунктом 12 Порядку № 233 передбачено, що рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.
В силу приписів підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
Крім того, пунктом 6 розділу V Порядку № 221 визначено, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Отже, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади, тобто спричиняє для особи негативні юридичні наслідки у вигляді її звільнення з публічної служби.
Судовим розглядом встановлено, що за результатами проведення співбесіди з позивачем, Сьомою кадровою комісією прийнято рішення № 3 від 17.12.2020 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації (а.с. 101-103, 104-106, т. 1).
Комісія дійшла висновку про невідповідність дій та поведінки прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_1 наступним вимогам:
- невідповідність вимогам п. 3 ч. 4 ст. 19 Закону України “Про прокуратуру” в частині неналежного виконання відповідних обов`язків як процесуального керівника у кримінальному провадженні;
- невідповідність вимогам п. 4 ч. 4 ст. 19  Закону України “Про прокуратуру” в частині яскравого демонстрування прокурором під час співбесіди безпринципної поведінки, тобто такої, що не відповідає вимогам ст. 4 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів та яка полягала в умисному спотворенні прокурором сутнісного значення сумлінного виконання обов`язку як обов`язкової складової професійної честі та гідності.
Підставами для прийняття зазначеного висновку слугували наступні обставини:
"При вивченні матеріалів особової справи виявлено та досліджено рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії № 165-дп-18 щодо вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.
Встановлено, що з 10.05.2013 по 08.02.2018, тобто протягом майже п`яти років, прокурором ОСОБА_1 здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за фактом розбещення малолітньої особи.
З`ясовано, що у вказаний вище період прокурором ОСОБА_1 тричі скасовувались постанови слідчого про закриття провадження, а саме 16.07.2014, 17.10.2014 та 06.03.2015 та надавались письмові вказівки. Разом із тим, із відповідей на запитання, Комісії стало відомо, що будучи обізнаним з приводу невиконанням органом досудового розслідування отриманих вказівок, прокурором ОСОБА_1 , будь-яких інших дієвих заходів, спрямованих на активізацію досудового розслідування, зокрема тих, що передбачені п. 8, 10, 21 ч. 2 ст. 36 КПК вжито не було.
У той же час, комісією відзначено, що неодноразові твердження прокурора про "відсутність у справі судової перспективи" не узгоджуються із рішенням прокурора щодо неодноразового скасування постанов слідчого про закриття провадження та тривалості перебігу досудового розслідування.
Вказані вище обставини, на думку комісії є поведінковими проявами прокурора у відповідь на активну поведінку заявника в частині системно здійснюваної останнім скаржницько-претензійної роботи та резонансу справи, що її було набуто цим провадженням після винесення ЄСПЛ рішення у справі “М.С. проти України” (заява № 2091/13).
Неспроможність прокурора пояснити причину ухилення від самостійного прийняття (або ж залишення у силі постанови слідчого) рішення про закриття провадження за п. 1 чи 2 ч. 1 ст. 284 КПК України з урахуванням отриманої від прокурора інформації щодо переконаності у зворотньому, - свідчить, на думку комісії, про невідповідність поведінки прокурора вимогам ст. 5, 10 та абз. 2 ст. 7 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів.
З наведених вище підстав Комісія критично ставиться до позиції прокурора, що його виключення із групи прокурорів пов`язано не із ефективністю здійснення процесуального керівництва, як це визначено у постанові від 08.02.2018 про зміну керівником органу прокуратури групи прокурорів у кримінальному провадженні, а із тиском на нього керівництва в частині нагляду за провадженням у спосіб, що не збігався із поглядами прокурора.
Таке критичне ставлення комісія обґрунтовує тим, що під час співбесіди не було встановлено жодних об`єктивних підстав, що могли б свідчити про існування перешкод у реалізації процесуальним керівником свої повноважень саме в той спосіб та з тією метою, що її визначено чинним законодавством. Остаточна позиція прокурора про відсутність обов`язку проводити слідчі дії у кримінальному провадженні з підстав, що такий обов`язок покладено на слідчого свідчать про імовірне внутрішнє спотворення прокурором сутнісного значення сумлінного виконання обов`язку та чітку відсутність відчуття відповідальності, зокрема і в контексті спроб штучного підведення своїх дій під відповідність до вимог закону за окремими його положеннями, а не з урахуванням самого духу закону.".
Колегія суддів зазначає, що до матеріалів справи долучений відеозапис співбесіди, яка проводилася членами Сьомьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Сумської обласної прокуратури із ОСОБА_1 , дослідивши який (шляхом перегляду цього відеозапису) судом встановлено, що надаючи пояснення на питання членів комісії, які слідчі дії, визначені ст. 36 КПК України, особисто вчинялися ОСОБА_1 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні за фактом розбещення малолітньої особи у період з 2013 по 2018 роки, прокурор зазначив лише про допит батька, що свідчить про те, що будучи обізнаним про невиконання органом досудового розслідування отриманих вказівок, прокурором будь-яких інших дієвих заходів, спрямованих на активізацію досудового розслідування, зокрема тих, що передбачені п. 8, 10, 21 ч. 2 ст. 36 КПК вжито не було.
Крім того, судовим розглядом встановлено, що у ході проведеної співбесіди, самим позивачем підтверджено, що строк проведення досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні є нерозумним, що суперечить положенням КПК України.
Також судом встановлено, що кадровою комісією під час співбесіди з позивачем з`ясовувалося питання щодо того, які заходи прокурором вживалися та які слідчі дії проводилися після прийняття рішення ЄСПЛ у кримінальному провадженні за фактом розбещення малолітньої особи, та зважаючи на набуття у зв`язку з цим резонансності вказаним кримінальним провадженням, але на це питання ОСОБА_1 надана відповідь, що майже рік будь-які слідчі дії не проводилися і рішення не приймалися.
Під час проведення співбесіди кадровою комісією також зауважено, що майже протягом п`яти років прокурор не взяв на себе відповідальність щодо самостійного закриття кримінального провадження, або ж залишення у силі постанови слідчого про закриття провадження, при цьому вказуючи на відсутність доказів для оголошення підозри.
В наданих до суду додаткових письмових поясненнях позивач зауважив, що у зв`язку з неналежним проведенням слідчим досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013200260000727 у розумні строки, ним було ініційовано питання щодо внесення подання на адресу СУ УМВС України в Сумській області про усунення порушень вимог статей 2, 9, 28 КПК України № 94-4622 вих-13 від 13.09.2013.
У поданні йшлося про порушення вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування слідчими Сумського РВ УМВС України в Сумській області.
Згідно з відповіддю СУ УМВС України в Сумській області (лист № 5/6838 від 11.10.2013), була проведена службова перевірка. Стан досудового розслідування розглянуто на оперативній нараді (протокол № 211). Керівництву СВ Сумського РВ було доручено вжити додаткових заходів для забезпечення належного розслідування кримінальних проваджень та посилити контроль за дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, зокрема щодо дотримання розумних строків розслідування.
Окрім того, у відповіді також зазначено про недоліки в процесуальному контролі за роботою підлеглих першому заступнику начальника райвідділу – начальнику СВ Сумського РВ підполковнику міліції Федченку О.О.
У зв`язку з тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013200260000727 не було суттєво активізовано, за результатами попереднього реагування, позивачем повторно ініційовано питання про внесення подання щодо усунення порушень вимог статей 2, 9, 28 КПК України в діяльності СВ Сумського РВ УМВС України в Сумській області під час проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.
Подання № 94-650-вих 14 від 12.02.2014 було направлено на адресу першого заступника начальника УМВС України в Сумській області – начальника слідчого управління Скрипника Р.В.
За результатами розгляду зазначеного подання, прокуратурі була надана відповідь від 07.03.2014, в якій повідомлялось, що керівництвом СУ УМВС України в Сумській області проведено службову перевірку та вжито заходів щодо усунення порушень вимог статей 2, 9, 28 КПК України. Стан досудового розслідування було заслухано на оперативній нараді 07.03.2014.
Крім того, у відповіді зазначено, що керівництво слідчого відділення Сумського РВ зобов`язано посилити контроль за роботою слідчих з метою недопущення порушень кримінального процесуального законодавства. Також прокуратурою, з метою активізації досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, неодноразово надавались письмові вказівки.
Крім цього, тричі скасовувались постанови про закриття кримінального провадження, у яких детально зазначалось, які саме слідчі дії залишилися невиконаними.
Також позивач в наданих до суду письмових поясненнях вказував, що висновки суду першої інстанції та кадрової комісії про нібито бездіяльність прокурора після ухвалення рішення ЄСПЛ не відповідають дійсним обставинам та спростовуються матеріалами кримінального провадження і рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 165-дп-18 від 18.04.2018.
Зазначив, що як убачається з рішення КДКП, причиною тривалого досудового розслідування була насамперед бездіяльність органів внутрішніх справ, тоді як прокуратурою систематично вживалися заходи для активізації розслідування.
Зокрема, прокурором неодноразово надавались письмові вказівки слідчим щодо проведення конкретних слідчих (розшукових) дій (11.09.2013, 20.03.2015), скасовувались незаконні постанови слідчого про закриття кримінального провадження (16.07.2014, 17.10.2014, 06.03.2015), у яких визначався перелік невиконаних процесуальних дій, а також ініційовано внесення подань до керівництва ГУНІІ в Сумській області (12.02.2014, 13.09.2013).
Крім того, як свідчить довідка про стан досудового розслідування у провадженні № 12013200260000727, після винесення рішення ЄСПЛ проводився цілий комплекс активних процесуальних дій: у грудні 2017 – січні 2018 pp. скеровувались численні запити до навчальних закладів, органів РАЦС, прикордонної служби, допитувалися свідки (педагоги, психологи, секретар школи, сусіди), надавалися доручення оперативним підрозділам, а вже в лютому 2018 року особам повідомлено про підозру, проведено їх допити та призначено судово-психіатричну експертизу.
На підставі цього, позивач вважає, що доводи відповідача щодо невжиття позивачем, як прокурором, заходів для активізації досудового розслідування, а також щодо відсутності реагування на порушення, допущені органом досудового розслідування, є безпідставними та спростовуються документами, долученими до матеріалів судової справи.
Надаючи оцінку доводам апелянта в цій частині, суд зазначає, що підставою для висновків про невідповідність дій та поведінки прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_1 було не те, що дії та рішення прокурора, які вчинялися ОСОБА_1 та про які зазначено вище, є недостатніми, а те, що за висновками Комісії, будучи обізнаним з приводу невиконанням органом досудового розслідування отриманих вказівок, прокурором ОСОБА_1 , будь-яких інших дієвих заходів, спрямованих на активізацію досудового розслідування, зокрема тих, що передбачені п. 8, 10, 21 ч. 2 ст. 36 КПК вжито не було.
Суд зазначає, що згідно з п. 8, 10, 21 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений: ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування; погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Крім того, комісією відзначено, що неодноразові твердження прокурора про відсутність у справі «судової перспективи» не узгоджуються із рішенням прокурора щодо неодноразового скасування постанов слідчого про закриття провадження та тривалості перебігу досудового розслідування.
Також підставою прийняття рішення була неспроможність прокурора пояснити причину ухилення від самостійного прийняття (або ж залишення у силі постанови слідчого) рішення про закриття провадження за п. 1 чи 2 ч. 1 ст. 284 КПК України з урахуванням отриманої від прокурора інформації щодо переконаності у зворотньому, що на думку комісії, свідчить про невідповідність поведінки прокурора вимогам ст. 5, 10 та абз. 2 ст. 7 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів.
Крім того, комісія критично поставилася до позиції прокурора, що його виключення із групи прокурорів пов`язано не із ефективністю здійснення процесуального керівництва, як це визначено у постанові від 08.02.2018 р. про зміну керівником органу прокуратури групи прокурорів у кримінальному провадженні, а із тиском на нього керівництва в частині нагляду за провадженням у спосіб, що не збігався із поглядами прокурора. Таке критичне ставлення комісія обґрунтувала тим, що під час співбесіди не було встановлено жодних об`єктивних підстав, що могли б свідчити про існування перешкод у реалізації процесуальним керівником свої повноважень саме в той спосіб та з тією метою, що її визначено чинним законодавством. Остаточна позиція прокурора про відсутність обов`язку проводити слідчі дії у кримінальному провадженні з підстав, що такий обов`язок покладено на слідчого, свідчать про імовірне внутрішнє спотворення прокурором сутнісного значення сумлінного виконання обов`язку та чітку відсутність відчуття відповідальності, зокрема і в контексті спроб штучного підведення своїх дій під відповідність до вимог закону за окремими його положеннями, а не з урахуванням самого духу закону.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 12 Порядку № 233 рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.
При цьому, рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути достатньою мірою (зрозумілою сторонньому спостерігачу) обґрунтованим, тобто у ньому, серед іншого, зазначаються не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, які б створювали підстави для негативних висновків. Також таке рішення повинно відповідати критерія ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.
Слід зазначити, що завданням кадрової комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а визначення наявності обґрунтованих сумнівів щодо його відповідності вимогам професійної етики і доброчесності прокурора.
Вказані обґрунтовані сумніви можуть виникати у тих випадках, коли наявні підстави вважати, що дії (бездіяльність) прокурора свідчать про його невідповідність критеріям навіть за відсутності з приводу таких дій (бездіяльності) офіційного рішення уповноважених посадових осіб чи органів державної влади (або у випадку прийняття рішення на користь прокурора, якщо є сумніви щодо об`єктивності такого рішення).
Визначення відповідності або невідповідності прокурора критеріям має відбуватися на основі сумарної оцінки всієї інформації, яка свідчить про порушення вимог професійної етики і доброчесності (за винятком грубих порушень, наявності яких самих по собі є достатньою для твердження про невідповідність прокурора критеріям професійної етики чи доброчесності).
Також, при вирішенні спірних правовідносин необхідно враховувати, що оцінка професійної етики та доброчесності прокурора (пункт 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ) - це суб`єктивне відображення інформації про прокурора, отриманої в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті КДКП, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади, через яку може виникнути обґрунтований сумнів щодо доброчесності першого.
Дослідивши зміст спірного рішення Кадрової комісії, долучений до матеріалів справи відеозапис співбесіди позивача під час проходження атестації, пояснення позивача, які надавалися комісії та інші докази, які містяться в матеріалах справи у їх сукупності, колегія суддів зазначає, що рішення, прийняте за результатами проходження ОСОБА_1 третього етапу атестації є обґрунтованим, мотивованим і таким, що достатньою мірою дає змогу зрозуміти обставини, на основі яких воно було прийнято, а доводи позивача не спростовують висновків Сьомої кадрової комісії, викладених у спірному рішенні № 3 про неуспішне проходження прокурором атестації від 17.12.2020.
Що стосується посилання апелянта на рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23.02.2022 про успішне проходження ОСОБА_1 атестації, на підставі якого та рапорту ОСОБА_1 наказом керівника Сумської обласної прокуратури від 23.03.2022 переведено на посаду прокурора Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури Сумської області, де останній працює і по даний час, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що це рішення не є належним доказом, який свідчить про протиправність рішення Сьомої кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації від  17.12.2020 № 3, оскільки вказане рішення було прийнято іншою кадровою комісією та у межах проходження позивачем іншої атестації на іншу посаду.
Що стосується доводів апелянта про те, що рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії № 165-дп-18 від 18.04.2018 про закриття дисциплінарного провадження щодо прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_1 вже надавалася оцінка його діям під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні за фактом розбещення малолітньої особи, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що за змістом № 165-дп-18 від 18.04.2018 "порушення з боку керівника Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_2 порядку усунення прокурора ОСОБА_1 від процесуального керівництва та надання оцінки його бездіяльності в порядку та на підставах, передбачених кримінальним процесуальним законодавством, перешкоджає Комісії давати оцінку наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності через неналежне виконання ним службових обов`язків".
Тобто, цим рішенням оцінка діям ОСОБА_1 , як процесуальному керівнику у кримінальному провадженні за фактом розбещення малолітньої особи, не надавалася.
Що стосується доводів апелянта про те, що його було звільнено під час перебування на лікарняному, при цьому рішенням Конституційного Суду України від 02.10.2024 № 9-р(ІІ)/2024 у справі № 3-5/23 (5/23, 79/23) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу ІІ “Прикінцеві і перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” від 19 вересня 2019 року № 113–ІХ, згідно з яким перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частин 1, 2 статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, за чинного правового регулювання закони, інші правові акти або їх окремі положення втрачають чинність у визначений Конституційним Судом України день, але не раніше дня ухвалення ним рішення.
Як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 400/3003/21, відповідно до частини першої статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року у справі № 1-31/2000 роз`яснив, що положення щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19 зазначено, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України ("Конституційний Суд України") та Закону України "Про Конституційний Суд України" дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.
З матеріалів справи судом встановлено, що на час звільнення позивача, перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність відповідно до чинної норми абз. 6 п. 19 розділу ІІ “Прикінцеві і перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” від 19.09.2019 № 113–ІХ не було перешкодою для його звільнення з посади прокурора.
В подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 02.10.2024 № 9-р(ІІ)/2024 у справі № 3-5/23 (5/23, 79/23) вказане положення Закону визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Згідно з п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України визнане неконституційним положення втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Таким чином, рішення Конституційного Суду України від 02.10.2024 № 9-р(ІІ)/2024 у справі № 3-5/23 (5/23, 79/23) змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення, а тому доводи апелянта в цій частині суд відхиляє.
При вирішенні спірних правовідносин суд також враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний вдосконалювати свій професійний рівень та з цією метою підвищувати кваліфікацію.
Відповідно до ст. 15 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією працівників прокуратури від 27.04.2017 (далі - Кодекс) визначено, що прокурор повинен постійно підвищувати свій загальноосвітній та професійний рівень, культуру спілкування, виявляти ініціативу, відповідальне ставлення та творчий підхід до виконання своїх службових обов`язків, фахово орієнтуватися у чинному законодавстві, передавати власний професійний досвід колегам. Він має усвідомлювати, що його діяльність оцінюється з урахуванням рівня підготовки, знання законодавства, компетентності ініціативності, комунікативних здібностей, здатності вчасно і якісно виконувати службові обов`язки та завдання.
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про прокуратуру" діяльність прокуратури ґрунтується, зокрема, на засадах неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.
Приписами ст. 19 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися Присяги прокурора, правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.
Відповідно до ст. 18 Кодексу, працівнику прокуратури слід не допускати дій і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, перевіривши доводи сторін, а також надані позивачем додаткові письмові пояснення, надаючи оцінку обставинам справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення Комісією були взяті до уваги пояснення прокурора, врахована тривалість і резонансність кримінального провадження, у якому позивач здійснював процесуальне керівництво та його особиста участь, дії і поведінка ОСОБА_1 під час здійснення нагляду за вказаним провадженням, винесення ЄСПЛ рішення у справі “М.С. проти України” (заява № 2091/13), що надавало можливість дійти обґрунтованих висновків про невідповідність прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури, ОСОБА_1 високим стандартам та цінностям професійної етики.
Згідно з п. 17 розділу II “Прикінцеві і перехідні положення” Закону № 113-IX кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію. Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.
Відповідно до пп. 2 пункту 19 розділу II “Прикінцеві і перехідні положення” Закону № 113-IX прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови прийняття рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.
Враховуючи наведені вище норми, за наявності рішення Сьомої кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації, відповідач, на підставі вказаної норми Закону № 113-IX, видав оскаржуваний наказ про звільнення позивача із займаної посади в органах прокуратури, керуючись підпунктом 2 пункту 19 розділу II “Прикінцеві і перехідні положення” Закону № 113-IX, чинного станом на час звільнення позивача.
За приписами пп. 2 п. 19 Розділу II “Прикінцеві і перехідні положення” Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України “Про прокуратуру” за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.
Таким чином, в межах спірних правовідносин підставою, яка зумовила звільнення ОСОБА_1 згідно вищезазначеної норми, є не завершення процесу ліквідації, реорганізації органу прокуратури чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання певної події - наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.
У зв`язку з цим, доводи позивача щодо протиправності його звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України “Про прокуратуру” є безпідставними.
Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відсутність підстав для скасування рішення Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 3 від 17.12.2020 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації та наказу керівника Сумської обласної прокуратури № 60к від 12.03.2021 про звільнення позивача з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області та органів прокуратури, підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині також відсутні, оскільки ці вимоги є похідними.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 року по справі № 480/2677/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Катунов    І.М. Ральченко   	

Повний текст постанови складено  06.10.2025 року