ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 580/1342/25	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року (суддя Р.І. Брегей) у справі № 580/1342/25 за позовом ОСОБА_1 до Черкаського окружного адміністративного суду про визнання протиправним і скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Черкаського окружного адміністративного суду, у якому просила:
- визнати протиправним і скасувати наказ Черкаського окружного адміністративного суду №8-О від 09.01.2025 у частині встановленого розміру надбавки за вислугу років державної служби секретарю судового засідання Бреус Валерії В`ячеславівні на 2025 рік, а саме у період з 01 січня 2025 року на рівні 26% місячного посадового окладу;
- зобов`язати Черкаський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату позивачці надбавки за вислугу років державної служби з 1 січня 2025 року відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно під час винесення спірного наказу не дотримався чинних положень Закону України «Про державну службу», що порушує право позивачки на належну оплату праці.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» запроваджено норму, яка визначає, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Суд зауважив, що в умовах воєнного стану можуть встановлювати окремі обмеження конституційного права на працю.
Відтак, суд дійшов висновку, що наказ Черкаського окружного адміністративного суду №8-О від 09.01.2025 у частині встановленого розміру надбавки за вислугу років державної служби секретарю судового засідання Бреус Валерії В`ячеславівні на 2025 рік, є правомірним.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну 
скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що ч.1 ст. 52 Закону №889 є чинною та пріоритетною для врегулювання питання визначення розміру надбавки за вислугу років державної служби. Вважає, що у спірному випадку відповідач помилково надав перевагу положенням Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», замість ст.52 Закону №889.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що наказом керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 року №8-О «Про встановлення надбавок за вислугу років на державні службі» відповідно до ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, ст. 20, пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-ІХ, ст. 46, 50, ч.8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2016 №2289, наказано встановити державним службовцям апарату Черкаського окружного адміністративної суду надбавки за вислугу років на державній службі у відсотках до їх посадових окладів в наступних розмірах, зокрема ОСОБА_1 , секретарю судового засідання – 26% при стажі державної служби 13 років 00 місяців 12 днів з 01.01.2025, 28 % при стажі державної служби з 14 років з 20.12.2025 року.
Вважаючи протиправним наказ Черкаського окружного адміністративного суду №8-О від 09.01.2025 у частині встановленого розміру надбавки за вислугу років державної служби секретарю судового засідання ОСОБА_1 на 2025 рік, а саме у період з 01 січня 2025 року на рівні 26% місячного посадового окладу, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Правовий статус державного службовця та відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».
Згідно з частиною першою статті 46 Закону № 889-VIII стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Відповідно до ч.1 статті 52 Закону № 889-VIII (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
В свою чергу, положення п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначають, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу, а норми Закону України "Про державну службу" щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Крім того, п.3 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-IX визначено зупинити на 2025 рік дію частини першої статті 52 Закону України "Про державну службу" в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад.
Колегія суддів зазначає, що питання правових наслідків ревізії Законами про Державний бюджет України соціально-економічних прав осіб, установлених в інших Законах України (без унесення до них відповідних змін), неодноразово було предметом оцінки Конституційного Суду України.
Так, у Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України зазначив, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, який чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.
Метою і особливістю Закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, під час прийняття Закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України). Оскільки предмет Закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.
У Рішенні від 22.05.2008 №10-рп/2008 Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України у статті 92 визначила сфери, зокрема бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає Закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і, як наслідок, - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.
У Рішенні від 27.11.2008 у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.
Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци 2, 3 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008 у справі № 1-37/2008).
Таким чином, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.
У Рішенні від 28.08.2020 №10-р/2020 Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна Законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання не допускається.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (Другий Сенат) від 18.06.2020 № 5-р(ІІ)/2020 особливу роль у системі інституційного забезпечення «верховенства права» (правовладдя) відведено судовій владі загалом, а зокрема - конституційному й адміністративному видам судочинства. Саме ці два види судочинства покликані забезпечувати узгоджений характер усієї юридичної системи в умовах співіснування суперечливих норм, завдяки чому досягається дієвість верховенства права (правовладдя), тобто його ефективність. Принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Досліджуючи спірні правовідносини, суд зазначає, що Закон про Державний бюджет України - це закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду, тобто є загальним законом (lех generalis). Відповідно до статті 150 Закону № 1402-VIII оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих судів регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених Законом № 1402. Законом, що визначає правовий статус державного службовця та регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, є Закон № 889-VIII (lex specialis).
Таким чином, у спірних правовідносинах Закон №889-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), хоча і був прийнятий раніше за Закон № 4059-IX, є спеціальним законом. 
Отже, ураховуючи, що станом на час виникнення спірних правовідносин норми спеціального Закону №889-VIII не зазнали змін, в частині порядку обчислення надбавки за вислугу років (подальші зміни в редакції ст.52 відбулися з 01.04.2025 на підставі Закону № 4282-IX від 11.03.2025), а Закон № 4059-IX, виходячи з його мети, не може зупиняти дію окремих законів України та / або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин, нарахування позивачці з 01.01.2025 році надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог статті 52 Закону №889-VIII - на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, до внесення змін у Закон №889-VIII в частині порядку обчислення надбавки за вислугу років.
Натомість, за змістом спірного наказу відповідача від 09.01.2025 року №8-О «Про встановлення надбавок за вислугу років на державні службі» саме на підставі п. 13 розділу "Прикінцеві положення" Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» секретарю судового засідання Бреус Валерії В`ячеславівні з 01.01.2025 встановлено надбавку за вислугу років.
Отже, спірний наказ щодо встановлення позивачці надбавки за вислугу років у період з 01 січня 2025 року виходячи з норм п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-IX, є протиправним та підлягає скасуванню.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав визнати протиправним і скасувати наказ Черкаського окружного адміністративного суду №8-О від 09.01.2025 у частині встановленого розміру надбавки за вислугу років державної служби секретарю судового засідання ОСОБА_1 на 2025 рік, а саме у період з 01 січня 2025 року на рівні 26% посадового окладу, а також зобов`язати Черкаський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату позивачці надбавки за вислугу років державної служби з 1 січня 2025 року відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Керуючись приписами ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі № 580/1342/25 – скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.
Визнати протиправним і скасувати наказ Черкаського окружного адміністративного суду №8-О від 09.01.2025 у частині встановленого розміру надбавки за вислугу років державної служби секретарю судового засідання ОСОБА_1 на 2025 рік, а саме у період з 01 січня 2025 року на рівні 26% посадового окладу.
Зобов`язати Черкаський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 надбавки за вислугу років державної служби з 1 січня 2025 року відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Постанова  суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

        Повний текст постанови складено 09.09.2025
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров