ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2025 року 
м. Київ
справа №120/11416/23
адміністративне провадження № К/990/14197/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Смоковича М. І.,
за участі:
секретаря судового засідання - Ключник А. Ю.,
позивачки - ОСОБА_1 ,
представника позивачки - Дмитришиної Т. І.,
представника відповідача - ОСОБА_3,
представника третьої особи - Гирич К. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у касаційній інстанції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Національного агентства з питань запобігання корупції, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2024 (колегія суддів у складі: Поліщук І. М., Чернюк А. Ю., Жданкіної Н. В.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 (колегія суддів у складі: Матохнюка Д. Б., Гонтарука В. М., Білої Л. М.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Центрально-західне міжрегіональне територіальне управління АРМА, відповідач), де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК, третя особа), у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 17.07.2023 № 3/07-11 про накладення на завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади державної служби за вчинення нею дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 65 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII);
- визнати протиправним та скасувати наказ Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 17.07.2023 № 58/06 про звільнення із займаної посади завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 з 17.07.2023;
- поновити позивачку на посаді завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА;
- стягнути з Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.07.2023 до дня поновлення на посаді;
Позовні вимоги мотивовані протиправністю наказів відповідача від 17.07.2023 № 3/07-11 про накладення на завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади державної служби за вчинення нею дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 65 Закону № 889-VIIIІ та від 17.07.2023 № 58/06 про звільнення ОСОБА_1 із займаної нею посади.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Відповідно до наказу начальника Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 13.11.2019 № 21 ОСОБА_1 призначено на посаду завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА.
Наказом начальника Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21.03.2023 № 1/07-11 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1» до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження.
Утім, не погоджуючись із таким наказом, позивачка звернулася до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА).
АРМА листом від 09.06.2023 за № 54/В-35-23/7 на звернення ОСОБА_1 повідомило, що відповідно до наказу АРМА від 29.03.2023 № 83/9-03-ос «Про утворення дисциплінарної комісії» та рішення дисциплінарної комісії у вигляді протоколу засідання в установленому порядку керівнику АРМА було внесено подання дисциплінарної комісії та матеріали дисциплінарної справи, яку сформовано з метою збору інформації про обставини, що стали підставою для порушення згідно з наказом АРМА № 82/9-03-ос дисциплінарного провадження стосовно начальника Центрально- західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_3 щодо відомостей, викладених у зверненні ОСОБА_1 від 22.03.2023.
У цьому листі АРМА, окрім іншого, повідомило ОСОБА_2 про те, що у зв`язку із прийняттям ОСОБА_3 рішення: без дотримання процедури здійснення дисциплінарного провадження; визначення в установленому порядку можливого ступеня її вини, характеру і тяжкості можливого вчиненого нею дисциплінарного проступку; дотримання обов`язкових підстав при прийняті рішення щодо застосування дисциплінарного стягнення до державного службовця; дотримання вимог Закону № 889-VIII при визначенні юридичної кваліфікації виду дисциплінарного проступку, який було застосовано до неї у вигляді наказу Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21.03.2023 № 1/07-11 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1», до ОСОБА_3 , начальника Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА, було застосовано дисциплінарне стягнення.
Також повідомлено про те, що в ході проведення позапланового внутрішнього аудиту, відповідно до наказу АРМА від 27.03.2023 № 56 «Про проведення позапланового внутрішнього аудиту», були встановлені порушення під час видання Центрально-західним міжрегіональним територіальним управлінням АРМА наказу № 1/07-11. Таким чином, задля вжиття заходів для припинення неправомірних дій, усунення причин та умов, які сприяли вказаним порушенням, наказ Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА № 1/07-11 було скасовано, згідно з наказом АРМА від 07.06.2023 № 136 «Про скасування наказу Центрально- західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21.03.2023 № 1/07-11».
У подальшому, наказом начальника Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 12.06.2023 № 45/06 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 » порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА. Підставою для порушення дисциплінарного провадження зазначено звернення ОСОБА_4 від 09.06.2023 б/н.
Наказом начальника Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 12.06.2023 № 48/06 «Про утворення дисциплінарної комісії» утворено дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА для здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 та затверджено її склад.
За наслідком проведеного службового розслідування, 04.07.2023 дисциплінарною комісією підготовлено подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи ОСОБА_1 .
Відповідно до змісту цього подання, за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарною комісією встановлено в діях завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 вчинення наступних дисциплінарних проступків: порушено Присягу державного службовця, встановлену частиною першою статті 36 Закону № 889-VIII, складену та підписану ОСОБА_1 ; порушено Загальні правила етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджені наказом НАДС від 05.08.2016 № 158; порушено принципи державної служби, встановлені пунктами 1-2, 5 і 7 частини першої статті 4 Закону № 889-VIII; порушено основні обов`язки державного службовця, встановлені пунктами 1-2 і 3 частини першої статті 8 Закону №  889-VIII.
У поданні також указано про наявність обставин, що обтяжують дисциплінарну відповідальність - вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення.
Як наслідок, керуючись частиною першою пунктом 4 статті 66 Закону № 889-VIII, дисциплінарною комісією рекомендовано застосувати до завідувача Сектору менеджменту активів Центрально- західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді «Звільнення з посади державної служби».
У подальшому, наказом Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 17.07.2023 № 3/07-11 на завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади державної служби за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII (порушення Присяги державного службовця).
Наказом Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 17.07.2023 № 58/06 завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 звільнено з займаної посади завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА з 17.07.2023.
Не погоджуючись зі своїм звільненням, а також уважаючи, що порушення дисциплінарного провадження відбулося в умовах реального конфлікту інтересів, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.07.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - НАЗК.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2024, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 17.07.2023 № 3/07-11 про накладення на завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади державної служби за вчинення нею дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII. Визнано протиправним та скасовано наказ Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 17.07.2023 № 58/06 про звільнення із займаної посади завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 з 17.07.2023. Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА з 18.07.2023. Стягнуто з Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.07.2023 по 31.01.2024 у сумі 132 426,36 грн, з вирахуванням при виплаті установлених законом податків і зборів. У задоволенні решти вимог позову відмовлено. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби за порушення Присяги державного службовця за оспорюваними наказами є протиправним, необґрунтованим, неспівмірним та таким, що порушує права та інтереси позивачки, а тому спірні накази є протиправними і підлягають скасуванню.
Також, ураховуючи висновки суду щодо скасування наказу про звільнення позивачки, суд дійшов висновку, що позовна вимога про поновлення позивачки на посаді підлягає задоволенню шляхом поновлення на посаді завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА з 18.07.2023, що свідчитиме, на думку суду, про ефективний спосіб захисту порушеного права позивачки.
Крім того, суд дійшов висновку, що вимога позивачки щодо стягнення середнього заробітку підлягає частковому задоволенню шляхом його стягнення за період з 18.07.2023 (наступний день за днем звільнення) по 31.01.2024 (день ухвалення судом рішення про поновлення на посаді) у загальному розмірі 132 426,36 грн, оскільки за 17.07.2023 (день звільнення) позивачці заробітна плата була виплачена.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Підставою касаційного оскарження зазначає пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
На обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень: статті 9 Закону № 889-VIII щодо оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення та скасування наказу, у разі неотримання його письмового підтвердження на вимогу державного службовця; частини одинадцятої статті 69 Закону № 889-VIII щодо обсягу повноважень суб`єкта призначення; частин першої та п`ятої статті 77 Закону №  889-VIII при прийняття рішення за результатом розгляду подання дисциплінарної комісії'.
Крім того, скаржник зазначає, що пунктом 49 Закону України від 19.09.2019 № 117-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» (далі - Закон № 117-ІХ) у 2019 році було внесено зміни до частини першої статті 78 Закону № 889-VIII та виключено слова: «категорії «А» до суду, а категорій «Б» і «В» - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, або». На думку скаржника, цими змінами було усунуто зайві проміжні органи оскарження, і закріплено виключне право на оскарження рішень про накладення дисциплінарних стягнень до суду.
Наголошує, що Закон № 889-VIII ніколи не містив положень про можливість оскарження рішень про накладення дисциплінарних стягнень до керівника вищого рівня або органу вищого рівня. Скаржник уважає, що подання скарги на рішення суб`єкта призначення про накладення дисциплінарного стягнення відбувається виключно в порядку, визначеному КАС України. Тому під час реалізації цього права державним службовцям необхідно виходити із загальних вимог КАС України, з урахуванням строку оскарження такого рішення, що визначений безпосередньо у частині другій статті 78 Закону № 889-VIII, а саме: протягом 10 днів після одержання копії наказу про накладення дисциплінарного стягнення. Отже, на думку скаржника, посилання судів попередніх інстанцій на застосування положень частини п`ятої статті 9 Закону № 889-VIII, як додаткової процедури оскарження рішень про накладення дисциплінарних стягнень є неправильним тлумачення положень законодавства у сфері державної служби, оскільки положення зазначеної статті не застосовується до порядку оскарження рішень про накладення дисциплінарних стягнень, оскільки стаття 9 Закону № 889-VIII має назву - «Підпорядкування державного службовця та виконання наказу (розпорядження), доручення» і, відповідно, предметом регулювання цієї статті є визначення системи підпорядкування державних службовців, порядку видання керівниками згідно з їх повноваженнями наказів (розпоряджень) або доручень та їх виконання державними службовцями. Звертає увагу на те, що наказ Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21.03.2023 №  1/07-11 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1» є рішенням суб`єкта призначення про накладення дисциплінарного стягнення до державного службовця та не потребує його подальшого виконання державним службовцем.
Також, на думку скаржника, Закон № 889-VIII у редакції чинній на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, чітко і недвозначно розмежовує порядок видання керівниками наказів (розпоряджень) або доручень та їх виконання державними службовцями (стаття 9 Закону № 889-VIII) від порядку оскарження рішень про накладення дисциплінарних стягнень (стаття 78 Закону № 889-VIII).
З огляду на наведене, скаржник уважає, що висновок судів попередніх інстанцій про те, що рішення про накладення дисциплінарного провадження може бути скасоване керівником вищого рівня або органом вищого рівня протирічить положенням чинного законодавства, а саме установленому статтею 78 Закону № 889-VIII імперативному порядку оскарження рішення про накладення дисциплінарних стягнень.
Крім того, скаржник уважає, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що у випадку незгоди з наказом від 07.06.2023 № 136 «Про скасування наказу Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21.03.2023 № 1/07- 11» керівник Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА не був позбавлений можливості оскаржити його в судовому порядку, є нелогічними та суперечать попереднім висновкам, оскільки за аналогією керівник Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА мав би оскаржити цей наказ до керівника вищого рівня чи органу вищого рівня, яким є Кабінет Міністрів України чи прем`єр-міністр України відповідно, а не виключно до суду, як указали в оскаржуваних рішеннях суди попередніх інстанцій. Також, на думку скаржника, через неправильне тлумачення положень Закону № 889-VIII суди попередніх інстанцій помилково дійшли висновку, про те, що наказ від 07.006.2023 № 136 «Про скасування наказу Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21.03.2023 № 1/07-11» не потребував подальшого виконання, що протирічить фактичним обставинам справи. На переконання начальника Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА, наказ т.в.о. Голови АРМА від 07.06.2023 № 136 про скасування рішення про накладення дисциплінарного стягнення до державного службовця, явно виходив за межі наданих йому повноважень, порушував імперативний порядок оскарження рішень про накладення дисциплінарних стягнень установлений Законом № 889-VIII, містив у собі ознаки корупційного правопорушення, а тому після ознайомлення з указаним наказом у начальника Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА виникли сумніви щодо його законності, у зв`язку з чим було направлено лист від 12.06.2023 № 01-1/403/01-23 до керівника з вимогою підтвердити чи спростувати надання вищевказаного наказу, проте підтвердження так і не було отримано, у зв`язку з чим було складено акт про відсутність підтвердження надання наказу від 07.06.2023 №  136.
Отже, скаржник уважає, що в оскаржуваних судових рішеннях суди дійшли висновків, що не відповідають обставинам справи, а саме, що інформація про вчинення позивачкою дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення не відповідає дійсності, а тому не мала братися до уваги дисциплінарною комісією під час розгляду дисциплінарної справи та зазначатися в подані дисциплінарної комісії від 04.07.2023.
Крім того, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій дійшли хибного висновку про те, що суб`єкт призначення, який отримав подання дисциплінарної комісії має право прийняти рішення 
про застосування до державного службовця іншого виду дисциплінарного стягнення ніж той що міститься в поданні дисциплінарної комісії. Скаржник уважає, що суб`єкт призначення наділений правом не застосувати до державного службовця вид дисциплінарного стягнення, що рекомендований дисциплінарною комісією. Проте у випадку його відмови від застосування рекомендацій дисциплінарної комісії дисциплінарне провадження має бути закрите.
Звертає увагу, що судами попередніх інстанцій не досліджувався зміст звернення ОСОБА_1 до АРМА (такий документ відсутній в матеріалах справи, у клопотанні відповідача витребувати зазначений доказ було відмовлено), проте взято до уваги відповідь на це звернення, а саме: лист АРМА від 09.06.2023 № 54/В-35-23/7, а офіційне роз`яснення НАДС від 15.09.2017 № 31-р/з «Щодо порядку застосування до державних службовців дисциплінарних стягнень», яке підлягало застосуванню, та було ураховано суб`єктом призначення під час прийняття оскаржуваних позивачкою наказів, не було взято до уваги, оскільки, на думку судів, офіційне роз`яснення не є джерелом права.
Скаржник уважає, що незастосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, установленого Законом № 889-VIII, та узагальненого роз`яснення НАДС від 15.09.2017 № 31-р/з «Щодо порядку застосування до державних службовців дисциплінарних стягнень» з суб`єктивних підстав призвело до ухвалення незаконних судових рішень.
Висновок судів попередніх інстанцій про те, що Центрально-Західним міжрегіональним територіальним управлінням АРМА недотримано процедури притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, на думку скаржника, протирічить фактичним обставинам справи та свідчить про ігнорування судом доказів, що містяться в матеріалах справи, оскільки: повідомлення про внесення подання Дисциплінарною комісією начальнику Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА було направлено ОСОБА_1 листом від 05.07.2023, яка клопотанням від 05.07.2023 підтвердила отримання зазначеного повідомлення; 12.07.2023, у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 письмових пояснень, відповідно до положень пункту 35 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 04.12.2019 № 1039 (далі - Порядок № 1039), було складено Акт про відмову завідувача сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 від надання письмового пояснення. Інформація про складання зазначеного Акту указана в підставі наказу Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 17.07.2023 № 3/07-11 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ».
Крім того, скаржник посилається на те, що розрахунок суми грошових виплат здійснено з порушенням вимог нормативних документів, що завдає неправомірних витрат Державному бюджету України.
Також скаржник посилається на неналежне дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення обставин, що мають істотне значення для вирішення справи, та інші порушення процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Так, скаржник зазначає, що усупереч статтям 9, 77, 242, 244, 246 КАС України повний текст оскаржуваних судових рішень взагалі не містить: посилання на докази, на підставі яких судом були встановлені відповідні обставини; мотивів відхилення судом доказів; мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку; норм права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норм права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
Також скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не з`ясовано повністю обставин, що мають значення для справи, а саме: підстав порушення дисциплінарного провадження та підтвердження обставин за результатами збору інформації Дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА, не надано уваги ставленню позивачки, як державного службовця до державної служби, наявності обтяжуючих обставин - вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення, вчинення проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого державного службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії' чи рішення щодо нього. Судом не надано уваги наявності в матеріалах дисциплінарної справи відмови позивачки від надання письмових пояснень. Крім того, скаржник уважає, що суди помилково дійшли висновку, що лист у якому позивачці було роз`яснено її права, у тому числі і на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи, є відмовою в наданні дисциплінарної справи для ознайомлення.
Посилається також на порушення судом норм процесуального права, а саме: відмовлено у задоволенні: клопотання про витребування доказів - відповідей Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області, Департаменту стратегічних розслідувань, Національної поліції України за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 щодо можливих ознак адміністративних правопорушень, про які вона указала у позовній заяві; клопотання про витребування доказів, а саме: відповіді Національного агентства з питань державної служби від 26.06.2023 № 2967/20.1.-23, що є відповіддю НАДС на скаргу ОСОБА_1 від 22.06.2023, у якій ОСОБА_1 виклала існуючі, на її думку, порушення її прав, як державного службовця, під час здійснення дисциплінарного провадження; інших клопотань, заявлених представником відповідача. Скаржник зазначає, що фактично усі клопотання представника були залишені Вінницьким окружним адміністративним судом без задоволення.
Скаржник також посилається на те, що судом проігноровано характер скарг з якими позивачка зверталася до різних органів державної влади (НАДС, НАЗК, АРМА) та правоохоронних органів (Національної поліції, СБУ, Управління стратегічних розслідувань), та нульову результативність цих скарг. Звертає увагу на те, що жодна обставина указана в скаргах не була підтверджена, що, на думку скаржника, беззаперечно свідчить про умисні дії позивачки, здійснені усупереч їх призначенню (зловживанням правом) з метою вчинення психологічного тиску та залякування працівників Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА.
Позиція інших учасників справи
Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
НАЗК у письмових поясненнях до касаційної скарги пояснило, що ОСОБА_1 06.07.2023 було поінформовано про розпочатий НАЗК моніторинг та контроль за належним виконанням начальником Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_3 актів законодавства з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а також про набуття ОСОБА_1 статусу викривача. Таким чином, ОСОБА_1 є викривачем з дати подання повідомлення до АРМА про можливе вчинення її безпосереднім керівником ОСОБА_3 дій в умовах конфлікту інтересів, а саме: з 14.06.2023. Разом з тим, за результатами проведеного Національним агентством моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, фактичних даних, які б достеменно свідчили про наявність у ОСОБА_3 негативного ставлення до ОСОБА_1 , що у свою чергу свідчило б про наявність у нього приватного (немайнового) інтересу, як обов`язкової складової конфлікту інтересів не установлено. Просило урахувати надані НАЗК пояснення під час розгляду справи.
Рух справи в суді касаційної інстанції
12.04.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 120/11416/23.
Ухвалою Верховного Суду від 26.04.2025 відкрито касаційне провадження за скаргою Центрально- Західного міжрегіонального територіального управління АРМА на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024.
Ухвалою Верховного Суду від 26.04.2025 задоволено клопотання Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА про зупинення виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2024 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі № 120/11416/23. Зупинено виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2024 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі № 120/11416/23 в частині стягнення з Центрально- Західного міжрегіонального територіального управління АРМА на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.07.2023 по 31.01.2024 у сумі 132 426,36 грн, з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів, крім стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, що був звернутий до негайного виконання, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 16.07.2024 відмовлено у задоволенні заяв Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА про зупинення дії рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2024 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі № 120/11416/23, закінчено підготовчі дії по справі та справу призначено до касаційного розгляду у судовому засіданні на 12 год 00 хв 29.07.2025.
Ухвалою Верховного Суду від 21.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитришиної Т. І. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні іншого суду.
Ухвалою Верховного Суду від 22.07.2025 задоволено заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитришиної Т. І. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 24.07.2025 № 743/0/78-25 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 120/11416/23 у зв`язку з відпусткою судді Мартинюк  Н.  М., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 24.07.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко  Ж.  М., суддів Жука А. В., Смоковича М. І. для розгляду судової справи № 120/11416/23.
У судовому засіданні 29.07.2025 оголошено перерву до 14 год 00 хв 02.09.2025.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права та акти їхнього застосування
Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції У країни визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право, на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон № 889-VIII.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 889-VIII державна служба здійснюється з дотриманням принципів, зокрема: верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави; законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону; доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень; забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний, зокрема: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби.
Частиною першою статті 62 Закону № 889-VIII визначено, що державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також: не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.
Наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 № 158 (із змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.08.2016 за № 1203/29333, затверджені Загальні правила етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, метою яких є зміцнення авторитету державної служби та служби в органах місцевого самоврядування, формування позитивної репутації державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, а також забезпечення інформування громадян про норми етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування стосовно них.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 889-VIII особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту: «Усвідомлюючи 
свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки».
Статтею 64 Закону № 889-VIII визначено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом. Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.
Відповідно до частини першої статті 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Частиною другою статті 65 Закону № 889-VIII визначено, що дисциплінарними проступками, окрім інших, є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Відповідно до частини п`ятої статті 66 Закону № 889-VIII звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.
Частиною першою статті 67 Закону № 889-VIII передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Згідно з частиною четвертою статті 67 Закону № 889-VIII обставинами, що обтяжують відповідальність державного службовця, зокрема, є: вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; вчинення проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого державного службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення щодо нього.
Відповідно до частини першої статті 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).
Згідно з частиною десятою статті 69 Закону № 889-VIII результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
Частиною першою статті 73 Закону № 889-VIII визначено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
Згідно з частинами першою, другою статті 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.
Статтею 75 Закону № 889-VIII визначено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі. Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.
Згідно зі статтею 76 Закону № 889-VIII державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення. За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.
Рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями до суду. Скарга подається протягом 10 календарних днів після одержання державним службовцем копії наказу (розпорядження) про накладення дисциплінарного стягнення (стаття 78 Закону № 889-VIII).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 1039 цей Порядок визначає процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців.
Пунктом 33 Порядку № 1039 передбачено, що Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання. Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.
За приписами пункту 34 Порядку № 1039 результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, у мотивувальній частині яких зазначаються:
у разі відсутності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: факти, що підтверджують відсутність вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку із відповідним обґрунтуванням; заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду;
у разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: факти, що підтверджують вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів; обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; ступінь вини державного службовця; характер дисциплінарного проступку, ступінь його тяжкості, настання тяжких наслідків; відомості, що характеризують державного службовця, обставини, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарну відповідальність державного службовця, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та ставлення державного службовця до державної служби; заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду.
Згідно з пунктом 35 Порядку № 1039 комісія, дисциплінарна комісія вносить суб`єкту призначення пропозицію (подання) разом з матеріалами дисциплінарної справи не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня її (його) підписання. Одночасно із внесенням суб`єкту призначення пропозиції (подання) державному службовцю повідомляється про дату внесення суб`єкту призначення такої пропозиції (подання) та необхідність надання ним письмового пояснення суб`єкту призначення відповідно до статті 75 Закону. Таке повідомлення державного службовця здійснюється шляхом вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у встановленому порядку. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Державний службовець надає письмове пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу. У разі ненадання державним службовцем письмового пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу не пізніше ніж як за два календарних дні до закінчення строку прийняття суб`єктом призначення рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження державний службовець вважається таким, що відмовився від надання письмового пояснення.
За приписами статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Відповідно до абзаців 3, 4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок №  100) у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Підпунктом «б» абзацу першого пункту 4 Порядку № 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Відповідно до абзацу другого пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Одночасно суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної скарги за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
Спір у цій справі виник у зв`язку із застосуванням до позивачки дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади державної служби за вчинення нею дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII (порушення Присяги державного службовця), та її звільненням із займаної посади державної служби у зв`язку з порушенням Присяги державного службовця.
Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що порушення Присяги необхідно розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Водночас порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Отже, звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.
Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок не може бути звільнений за порушення Присяги якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №  803/1303/16, від 05.06.2019 у справі № 826/13803/16, від 14.04.2020 у справі № 815/6549/16, від 27.04.2020 № 826/10854/17, від 11.06.2020 у справі № 826/7299/15, від 21.05.2025 у справі №  380/13330/23.
За обставинами цієї справи, дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади державної служби за порушення Присяги державного службовця до позивачки було застосовано за вчинення нею наступних дисциплінарних проступків: порушено Присягу державного службовця, встановлену частиною першою статті 36 Закону № 889-VIII, складену та підписану ОСОБА_1 ; порушено Загальні правила етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджені наказом НАДС від 05.08.2016 № 158; порушено принципи державної служби, встановлені пунктами 1-2, 5 і 7 частини першої статті 4 Закону № 889-VIII; порушено основні обов`язки державного службовця, встановлені пунктами 1-2 і 3 частини першої статті 8 Закону № 889-VIII.
Так, судами попередніх інстанцій установлено, що підставою для порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 слугувало звернення ОСОБА_4 від 09.06.2023 б/н, у якому останній повідомив про те, що завідувач Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1, постійно принижує його дружину ОСОБА_5 , яка працює в Центрально-Західному міжрегіональному територіальному управлінні АРМА на посаді бухгалтера, з метою завдання шкоди її ділової репутації, створює навколо неї напружену, ворожу, образливу атмосферу в трудовому колективі, чинить на неї психологічний тиск, завдає шкоди діловій репутації АРМА та його працівникам.
Також ОСОБА_4 зазначив, що зі слів його дружини йому стало відомо, що в кінці грудня 2022 року ОСОБА_1 погрожувала їй тим, що зробить усе можливе для її звільнення, дискредитації її як професіонала, створення навколо неї негативного фону, з метою неможливості її працевлаштування у випадку звільнення з посади бухгалтера. Указав, що ОСОБА_1 вимагала, щоб його жінка усіляко її хвалила за неіснуючі досягнення та повідомляла начальнику Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА, як вона перевантажена, виконуючи свої посадові обов`язки та іншим чином агітувати начальника Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА безпідставно нараховувати ОСОБА_1 велику зарплату, премії, давати постійно відпустки по її бажанню.
Крім того, ОСОБА_4 повідомив, що зі слів його дружини, ОСОБА_1 систематично порушує правила трудового розпорядку, запізнюється з обіду, постійно чаює та споживає інші напої в робочий час за межами робочого місця, підбурює працівників територіального управління до саботажу роботи.
Відтак, наведені у скарзі ОСОБА_4 обставини слугували підставою для порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 .
Наказом начальника Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 12.06.2023 № 48/06 утворено дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА для здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 та затверджено її склад.
За наслідком проведеного службового розслідування, 04.07.2023 дисциплінарною комісією підготовлено подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи ОСОБА_1 .
Судами попередніх інстанцій зі змісту подання дисциплінарної комісії від 04.07.2023 установлено, що висновок про наявність в діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку ґрунтується на поясненнях та характеристиці начальника Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_3 , поясненнях ОСОБА_1 , а також поясненнях головного спеціаліста Сектору менеджменту активів ОСОБА_6 та головного спеціаліста бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення ОСОБА_7 .
При цьому із матеріалів дисциплінарного провадження судами попередніх інстанцій установлено, що у ході його проведення також надавалися пояснення завідувачем Сектору правового забезпечення Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_8 та головним спеціалістом Сектору виявлення та розшуку активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_9 , які зазначили, що їм не відомо про факти приниження, створення напруженої, ворожої, образливої атмосфери та чинення психологічного тиску з боку завідувача Сектору менеджменту активів ОСОБА_1 по відношенню до головного спеціаліста бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення ОСОБА_7 , проте зі змісту подання дисциплінарної комісії від 04.07.2023 взагалі не убачається надання комісією оцінки поясненням завідувача Сектору правового забезпечення Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_8 та головного спеціаліста Сектору виявлення та розшуку активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_9 чи/або їх урахування.
Разом з тим, суд апеляційної інстанцій установив, що відповідачем ні під час дисциплінарного провадження, ні в судах першої та апеляційної інстанціях не надано письмових доказів у підтвердження обставин, викладених у скарзі ОСОБА_4 , яка слугувала підставою для порушення дисциплінарного провадження стосовно позивачки.
Також судами попередніх інстанцій установлено, що ані в поданні дисциплінарної комісії, ані в оскаржуваних наказах Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА не наведено обґрунтованих мотивів кваліфікації вчинених позивачкою дій саме як порушення Присяги державного службовця, що передбачає виняткову міру дисциплінарної відповідальності як за проступок, що суперечить інтересам і принципам державної служби, компрометує звання державного службовця, шкодить репутації державного службовця та авторитету державного органу.
Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що Центрально-Західне міжрегіональне територіальне управління АРМА не обґрунтувало, чому вчинений, на її думку, позивачкою проступок, який, з огляду на зміст подання дисциплінарної комісії, фактично зводиться до порушення правил етичної поведінки, не може бути кваліфікований за пунктом 2 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII, за вчинення якого передбачено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження державного службовця про неповну службову відповідність (частина четверта статті 66 Закону № 889-VIII).
При цьому, суд першої інстанції критично оцінив посилання представника відповідача на те, що позивачка недотримувалася правил внутрішнього службового розпорядку, адже дисциплінарне провадження було порушено не за даним фактом.
Більше того, суд першої інстанції зазначив, що недотримання правил внутрішнього службового розпорядку є окремим видом дисциплінарного проступку, за вчинення якого передбачено дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження (частина друга статті 66 Закону №  889-VIII).
Окрім того, суд першої інстанції установив, що у поданні дисциплінарна комісії жодним чином не обґрунтувала підстави не взяття до уваги чи/або неврахування наявних у позивачки заохочень, а також її відмінних результатів оцінювання службової діяльності державних службовців Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА протягом 2020, 2021 та 2022 років.
Також судами попередніх інстанцій установлено, що у подані дисциплінарної комісії від 04.07.2023 указано про те, що позивачка від надання пояснення на засіданні відмовилася. Також зазначено, що позивачка, усупереч вимогам, визначеним частиною п`ятою статті 72 Закону № 889-VIII, здійсненню дисциплінарного провадження не сприяла, що указує на відсутність сумлінності у виконанні обов`язків, визначених частиною п`ятою статті 72 Закону № 889-VIII.
Водночас суд першої інстанції звернув увагу на те, що в цьому ж поданні дисциплінарної комісії від 04.07.2023 указано про те, що 23.06.2023 на електронну адресу Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА надійшли пояснення ОСОБА_1 щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження.
Окрім цього, судами попередніх інстанцій установлено, що у поданні дисциплінарної комісії від 04.07.2023 зазначено про наявність обставин, що обтяжують дисциплінарну відповідальність, зокрема, вчинення позивачкою дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення.
Так, судами попередніх інстанцій установлено, що наказом начальника Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_3 від 21.03.2023 № 1/07-11 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1» до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження.
Утім, не погоджуючись із таким наказом, позивачка звернулася до АРМА.
За наслідком розгляду звернення позивачки, АРМА листом від 09.06.2023, окрім іншого, повідомило, що в ході проведення позапланового внутрішнього аудиту, відповідно до наказу АРМА від 27.03.2023 № 56 «Про проведення позапланового внутрішнього аудиту», були установлені порушення під час видання Центрально-Західним міжрегіональним територіальним управлінням АРМА наказу № 1/07-11.
Також повідомлено, що задля вжиття заходів до припинення неправомірних дій, усунення причин та умов, які сприяли вказаним порушенням - зазначений наказ Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА № 1/07-11 було скасовано, згідно з наказом АРМА від 07.06.2023 № 136 «Про скасування наказу Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21.03.2023 № 1/07-11».
Отже, як установлено судами попередніх інстанцій, на момент проведення службового розслідування та формування подання дисциплінарної комісії від 04.07.2023, наказ від 21.03.2023 № 1/07-11, яким до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження, уже був скасований наказом АРМА від 07.06.2023 № 136.
Водночас суди попередніх інстанцій критично оцінили посилання представника відповідача на те, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державним службовцем виключно до суду, адже положення частини першої статті 78 Закону № 889-VIII визначають право державного службовця на оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення до суду, а не те, що таке рішення може бути оскаржено виключно до суду.
Також суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, що положеннями частини п`ятої статті 9 Закону № 889-VIII передбачено, що наказ (розпорядження), доручення може бути скасовано керівником, який його видав, а також керівником вищого рівня або органом вищого рівня.
З цього приводу колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.
Порядок оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення визначений положеннями статті 78 Закону № 889-VIII.
Відповідно до частини першої статті 78 Закону № 889-VIII рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями до суду.
Частиною другою статті 78 Закону № 889-VIII передбачено, що скарга подається протягом 10 календарних днів після одержання державним службовцем копії наказу (розпорядження) про накладення дисциплінарного стягнення.
У редакції Закону № 889-VIII до внесення змін Законом № 117-ІХ порядок оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення надавав державному службовцю можливість вибору способу оскарження, а саме: «Рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями категорії «А» до суду, а категорій «Б» і «В» - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, або до суду».
Проте пунктом 49 Закону № 117-ІХ у 2019 році було внесено зміни до частини першої статті 78 Закону № 889-VIII та виключено слова «категорії «А» до суду, а категорій «Б» і «В» - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, або».
У пункті 3 Пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» указано, що: «Запропоновані зміни стосуються обмеження дії законодавства про працю на державну службу, спрощення порядку прийняття на державну службу та звільнення з неї, підвищення відповідальності державних службовців за досягнення результатів своєї діяльності, усунення зайвих проміжних органів оскарження, при збереженні безумовного права на судове оскарження, запровадження можливості контрактної державної служби та усунення надмірного (на рівні закону) регулювання зазначених суспільних відносин, а відповідні повноваження делегуються Кабінету Міністрів України».
Таким чином, метою змін внесених Законом № 117-ІХ у 2019 році було усунення зайвих проміжних органів оскарження, і закріплення виключного права на оскарження рішень про накладення дисциплінарних стягнень до суду.
Отже, подання скарги на рішення суб`єкта призначення про накладення дисциплінарного стягнення відбувається виключно в порядку, визначеному КАС України. Тому під час реалізації цього права державним службовцям необхідно виходити із загальних вимог КАС України, з урахуванням строку оскарження такого рішення, що визначений безпосередньо у частині другій статті 78 Закону № 889-VIII, а саме протягом 10 днів після одержання копії наказу (розпорядження) про накладення дисциплінарного стягнення.
З огляду на викладене, помилковим є посилання судів попередніх інстанцій на положення частини п`ятої статті 9 Закону № 889-VIII, оскільки положення зазначеної статті не застосовується до порядку оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення, оскільки стаття 9 Закону № 889-VIII має назву - «Підпорядкування державного службовця та виконання наказу (розпорядження), доручення» і, відповідно, предметом регулювання цієї статті є визначення системи підпорядкування державних службовців, порядку видання керівниками згідно з їх повноваженнями наказів (розпоряджень) або доручень та їх виконання державними службовцями.
Тобто, стаття 9 Закону № 889-VIII регламентує питання взаємовідносин між державними службовцями, які перебувають у відносинах керівник - підлеглий, виключно щодо порядку виконання наказів (розпоряджень) або доручень.
Отже, Закон № 889-VIII у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин чітко і недвозначно розмежовує порядок видання керівниками наказів (розпоряджень) або доручень та їх виконання державними службовцями (стаття 9 Закону № 889-VIII) від порядку оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення (стаття 78 Закону № 889-VIII).
Разом з тим, суди попередніх інстанцій установили, що представник відповідача зазначив, що оскільки відповідно до положень статті 78 Закону № 889-VIII скасування рішень про накладення дисциплінарних стягнень є виключною компетенцією суду, у нього виникли сумніви щодо законності виданого наказу АРМА від 07.06.2023 № 136, а тому, керуючись положеннями пункту 6 статті 9 Закону № 889-VIII, відповідачем було направлено лист від 12.06.2023 № 01-1/403/01-23 з вимогою підтвердити чи спростувати надання вищевказаного наказу. Однак, станом на 19.06.2023 підтвердження надання вищевказаного наказу не було отримано, про що було складено Акт про відсутність підтвердження надання наказу АРМА від 07.06.2023 № 136 «Про скасування наказу Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21.03.2023 № 1/07-11». Таким чином, наказ від 21.03.2023 №1/07-11, яким до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у виді зауваження, на переконання представника відповідача, є чинним.
Відповідач у касаційній скарзі посилається на те, що у супровідному листі від 07.06.2023 № 6866/1-48-23/7, який був отриманий Центрально-Західним міжрегіональним територіальним управлінням АРМА разом з наказом від 07.06.2023 № 136 «Про скасування наказу Центрально- західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21.03.2023 № 1/07-11» указано що зазначений наказ надсилається для виконання, а в другому абзаці зазначеного листа містилась вимога повідомити про результати виконання зазначеного наказу центральний апарат АРМА.
Водночас, як правильно установлено судами попередніх інстанцій, наказ від 07.06.2023 № 136 «Про скасування наказу Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21.03.2023 № 1/07-11» взагалі не потребує подальшого виконання чи/або його письмового підтвердження, адже лише засвідчує факт скасування наказу від 21.03.2023 № 1/07-11 керівником вищого рівня.
Тобто, судами попередніх інстанцій установлено, що наказом АРМА від 07.06.2023 № 136 саме скасовано наказ від 21.03.2023 № 1/07-11, а не зобов`язано начальника Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА його скасувати, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що у відповідача були відсутні підстави вимагати письмового підтвердження наказу від 07.06.2023 №  136 «Про скасування наказу Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21.03.2023 № 1/07-11».
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно оцінив посилання представника відповідача на те, що наказ Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21.03.2023 № 1/07-11, яким до позивачки застосовано дисциплінарне стягнення вигляді зауваження є чинним, адже він був скасований наказом АРМА від 07.06.2023 № 136.
Суд апеляційної інстанції також дійшов правильного висновку, що зазначена в поданні дисциплінарної комісії від 04.07.2023 інформація про вчинення позивачем дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення, не відповідає дійсності.
Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо підстав, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, з посиланням на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: щодо обсягу повноважень суб`єкта призначення при застосуванні положень частини одинадцятої статті 69 Закону № 889-VIII; частин першої та п`ятої статті 77 Закону № 889-VIII при прийняття рішення за результатом розгляду подання дисциплінарної комісії, колегія суддів зазначає таке.
На думку скаржника, суди попередніх інстанцій дійшли хибного висновку, що суб`єкт призначення, який отримав подання дисциплінарної комісії, має право прийняти рішення про застосування до державного службовця іншого виду дисциплінарного стягнення ніж той що міститься в поданні дисциплінарної комісії.
З цього приводу колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.
Так, відповідно до частини першої статті 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).
Згідно з частиною десятою статті 69 Закону № 889-VIII результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
Частиною одинадцятою статті 69 Закону № 889-VIII передбачено, що суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
Відповідно до частини першої статті 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
Згідно з частиною п`ятою статті 77 Закону № 889-VIII пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення, тобто органу чи посадової особи, яка уповноважена приймати рішення про накладення дисциплінарного стягнення на підставі цієї пропозиції або надати вмотивовану відмову. При цьому пропозиція або подання дисциплінарної комісії (які мають рекомендаційний характер) є обов`язковими для розгляду суб`єктом призначення, який ураховує їх при прийнятті рішення про застосування дисциплінарного стягнення або закриття дисциплінарного провадження.
Така процедура забезпечує об`єктивність та законність при формуванні дисциплінарної справи, прийняттю рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи та гарантує, що висновки дисциплінарної комісії будуть ураховані, а рішення буде прийматися з урахуванням усіх зібраних матеріалів та обставин справи.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. При цьому, дійсно, така пропозиція чи/або подання є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення, в силу вимог частини п`ятої статті 77 Закону № 889-VIII.
Щодо посилання скаржника на роз`яснення НАДС від 15.09.2017 № 31-р/з «Щодо порядку застосування до державних службовців дисциплінарних стягнень», як на доказ неможливості ним застосування до позивачки іншого виду дисциплінарного стягнення, ані ж той, що визначений у подані дисциплінарної комісії, то колегія суддів касаційної інстанції зазначає таке.
Пунктом 3 частини третьої статті 13 Закону № 889-VIII передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби видає у випадках, встановлених законом, нормативно-правові акти з питань державної служби, надає роз`яснення з питань застосування цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби.
Відповідно до пункту 1 Положення про Національне агентство України з питань державної служби, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 500 (далі - Положення №  500) Національне агентство України з питань державної служби (НАДС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується i координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, здійснює функціональне управління державною службою в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті). Координацію роботи НАДС забезпечує Міністр Кабінету Міністрів України.
Згідно з абзацом першим пункту 9 Положення № 500 визначено, що НАДС у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання. 
Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що НАДС в межах своїх повноважень, визначених законом, видає саме накази та організовує і контролює їх виконання, керуючись Конституцією України, законами України, актами Президента України та актами Кабінету Міністрів України.
Водночас, згідно з підпунктом 8 пункту 4 Положення № 500, НАДС відповідно до покладених на нього завдань оприлюднює на офіційному веб-сайті НАДС узагальнені роз`яснення з питань застосування Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та служби в органах місцевого самоврядування.
При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що роз`яснення НАДС від 15.09.2017 № 31-р/з «Щодо порядку застосування до державних службовців дисциплінарних стягнень» має лише роз`яснювальний (інформаційний) характер, не встановлює правових норм і не є нормативно-правовими актом, а слугує для надання консультацій та роз`яснення певних аспектів щодо застосування до державних службовців дисциплінарних стягнень. Тобто зазначене роз`яснення надано для правильного розуміння та застосування існуючих правових норм.
Відповідно до частини другої статті 7 КАС України суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначене роз`яснення не є нормативно-правовим актом.
Щодо посилання скаржника на те, що суди попередніх інстанцій усупереч наявним у матеріалах справи доказам дійшли помилкового висновку про недотримання відповідачем процедури притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, адже не отримавши від позивачки жодних пояснень, як того вимагають положення статті 75 Закону № 889-VIII, не надавши їй на ознайомлення матеріали дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на неї дисциплінарного стягнення, відповідачем прийнято оскаржуваний наказ, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 75 Закону № 889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.
Згідно з частиною другою статті 75 Закону № 889-VIII пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.
Частиною третьою статті 75 Закону № 889-VIII передбачено, що відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.
Відповідно до пункту 35 Порядку № 1039 Комісія, дисциплінарна комісія вносить суб`єкту призначення пропозицію (подання) разом з матеріалами дисциплінарної справи не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня її (його) підписання.
Одночасно із внесенням суб`єкту призначення пропозиції (подання) державному службовцю повідомляється про дату внесення суб`єкту призначення такої пропозиції (подання) та необхідність надання ним письмового пояснення суб`єкту призначення відповідно до статті 75 Закону.
Таке повідомлення державного службовця здійснюється шляхом вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у встановленому порядку. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.
Державний службовець надає письмове пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу.
У разі ненадання державним службовцем письмового пояснення особисто або шляхом надсилання листа на офіційну електронну адресу відповідного державного органу не пізніше ніж як за два календарних дні до закінчення строку прийняття суб`єктом призначення рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження державний службовець вважається таким, що відмовився від надання письмового пояснення.
Як установлено судами попередніх інстанцій, 05.07.2023 позивачка, керуючись положеннями статей 75, 76 Закону № 889-VIII, звернулася до начальника Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА та голови дисциплінарної комісії із клопотанням про надання їй для ознайомлення матеріалів дисциплінарної справи. Матеріли дисциплінарної справи позивачка просила надіслати на електронну адресу.
Проте листом від 12.07.2023 за підписом начальника Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА позивачці надано роз`яснення щодо доступу до персональних даних третіх осіб.
Як установлено судом першої інстанції, у судовому засіданні представник відповідача роз`яснив, що матеріали дисциплінарної справи не могли бути надіслані на електронну адресу позивачки, оскільки містили персональні дані інших осіб.
Разом з тим, положеннями пункту 35 Порядку № 1039 чітко визначено, що інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.
Тобто, відповідачем не наведено обґрунтованих підстав для не надіслання на електронну адресу позивачці матеріалів дисциплінарної справи за можливості знеособити персональні дані третіх осіб.
При цьому, частиною першою статті 75 Закону № 889-VIII визначено, що саме суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця письмові пояснення перед накладенням дисциплінарного стягнення.
Також статтею 76 Закону № 889-VIII визначено, що державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення. За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.
Проте, як установлено судами попередніх інстанцій, отримавши подання дисциплінарної комісії від 04.07.2023 позивачка звернулася до начальника ЦЗ МТУ АРМА та голови дисциплінарної комісії із клопотанням про надання для ознайомлення матеріалів дисциплінарної справи, однак отримала лист за підписом начальника ЦЗ МТУ АРМА, який лише містить роз`яснення щодо порядку доступу до персональних даних третіх осіб.
Посилання скаржника на те, що позивачка, будучи обізнаною 28.06.2023 з усіма матеріалами дисциплінарної справи, умисно звернулася у неналежний спосіб для штучного створення підстави для подальшого оскарження дисциплінарного стягнення, колегія суддів відхиляє, оскільки ознайомлення позивачкою 28.06.2023 з усіма матеріалами дисциплінарної справи не позбавляє її права на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи після виготовлення подання дисциплінарної комісії від 04.07.2023 та перед прийняттям рішення про накладення на неї дисциплінарного стягнення, як то передбачено частиною першою статті 76 Закону № 889-VIII.
Щодо посилання скаржника на те, що клопотання позивачки про направлення матеріалів дисциплінарної справи на електронну пошту було направлено неналежному суб`єкту розгляду; колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 76 Закону № 889-VIII державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.
Згідно з абзацом третім пункту 16 Порядку № 1039 секретар дисциплінарної комісії здійснює організаційне забезпечення роботи дисциплінарної комісії, формує порядок денний засідань дисциплінарної комісії, забезпечує ведення, формування та зберігання протоколів засідань дисциплінарної комісії, формування матеріалів дисциплінарної справи, їх зберігання, ознайомлення із матеріалами дисциплінарної справи членів дисциплінарної комісії та державного службовця та здійснює інші повноваження, які пов`язані із забезпеченням діяльності дисциплінарної комісії.
Пунктом 5 Порядку обліку та роботи з дисциплінарними справами, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 03.03.2016 № 49 (далі - Порядок № 49) передбачено, що інформація, що міститься в дисциплінарній справі, належить до службової інформації, доступ до якої обмежується згідно із Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідно до абзацу другого пункту 6 Порядку № 49 для ознайомлення із матеріалами дисциплінарної справи державний службовець письмово звертається до секретаря дисциплінарної комісії, який повідомляє про таке ознайомлення голову цієї дисциплінарної комісії.
Водночас, частиною третьою статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
З огляду на наведене, твердження скаржника про те, що клопотання позивачки було направлено неналежному суб`єкту розгляду у цьому випадку не виправдовує поведінки відповідача, який на клопотання позивачки фактично лише роз`яснив порядок доступу до персональних даних третіх осіб. Якщо розпорядник не володіє запитуваною інформацією, то за правилами частини третьої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», він мав би скерувати зазначене клопотання до належного розпорядника, що у випадку з позивачкою відповідач не виконав.
З огляду на наведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про не встановлення складу вчиненого позивачкою дисциплінарного проступку та недотримання відповідачем процедури притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.
Стосовно доводів касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій Порядку № 100 щодо неправильного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає таке.
У вимірі цих доводів скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно розраховано суму грошових виплат та помилково при розрахунку середнього заробітку взято до уваги компенсація за 3 дні невикористаної відпустки.
З оскаржуваних судових рішень установлено, що при здійсненні розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суди попередніх інстанцій керувалися довідкою ЦЗ МТУ АРМА про заробітну плату ОСОБА_1 від 16.08.2023, відповідно до якої у травні 2023 року позивачкою отримано заробітну плату за 21 робочий день у розмірі 49 376,78 грн.
Крім того, судами установлено, що у червні 2023 року позивачкою отримано заробітну плату за 7 робочих днів у сумі 5894,57 грн.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що середньоденний заробіток позивачки за два останні місяці, які передують її звільненню складає 932,58 грн. (20 217,58 грн + 5894,57 грн / 28 робочих днів), а відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.07.2023 по 31.01.2024 (дата постановлення судового рішення), ураховуючи середньоденний заробіток 932,58 грн та кількість робочих днів - 142, становить 132 426,36 грн.
У цій справі суди попередніх інстанцій не взяли до розрахунку середньої заробітної плати позивачки за час вимушеного прогулу грошову допомогу до відпустки у розмірі 29 159,20 грн.
При цьому суди попередніх інстанцій урахували отримані позивачкою у травні 2023 року кошти за 3 дні відпустки у розмірі 3492,90 грн, а не компенсацію за 3 дні невикористаної відпустки, як то зазначає відповідач у касаційній скарзі.
Водночас, відповідно до абзацу другого пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. 
Зважаючи на це здійснений судами попередніх інстанцій розрахунок середньоденної заробітної плати позивачки, який становить за висновком судів 932,58 грн, ґрунтується на помилковому застосуванні норм Порядку №100.
Отже, середньоденний заробіток позивачки за два останні місяці, які передують її звільненню складає 807,83 грн (16724,68 грн + 5894,57 грн / 28 робочих днів), а відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.07.2023 по 31.01.2024, ураховуючи середньоденний заробіток 807,83 грн та кількість робочих днів - 142, становить 114  711,86 грн.
Стосовно доводів відповідача про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при розгляді справи.
Таке порушення скаржник убачає у необґрунтованому відхиленні судом першої інстанції клопотань Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА про витребування документів від 26.09.2023 (вх. № 58014/23, № 58015/23), а саме: клопотання про витребування доказів - відповідей Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області, Департаменту стратегічних розслідувань, Національної поліції України за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 щодо можливих ознак адміністративних правопорушень про які вона вказала у позовній заяві; клопотання про витребування доказів - відповіді Національного агентства з питань державної служби від 26.06.2023 № 2967/20.1.-23, що є відповіддю НАДС на скаргу ОСОБА_1 від 22.06.2023, у якій вона виклала існуючі, на її думку, порушення її прав як державного службовця, під час здійснення дисциплінарного провадження. Разом з тим, скаржник зазначає про те, що відповідно до фактичних обставин справи, клопотання представника Центрально-західного ТУ АРМА про витребування доказів у Національного агентства з питань державної служби взагалі не було розглянуто.
Верховний Суд відхиляє наведені доводи скаржника з огляду на таке.
Ухвалою Вінницького оружного адміністративного суду від 10.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача (вх. № 58014/23 від 26.09.2023) про витребування доказів.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем пропущено строк для подання відповідного клопотання з причин, які від нього не залежали. У той же час, суд першої інстанції установив, що необхідність витребування відповідних доказів представник відповідача обґрунтовує тим, що вони підтвердять неодноразові звернення позивача до Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області, Департаменту стратегічних розслідувань, Національної поліції України з повідомленнями про можливі ознаки можливих адміністративних правопорушень стосовно ОСОБА_5 . Разом із тим, суд зазначив, що відповідні обставини позивачем не заперечуються та в судовому засіданні остання визнала, що такі звернення дійсно мали місце.
Також ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача (вх. № 58015/23 від 26.09.2023) про витребування доказів, оскільки у даному випадку, обґрунтовуючи необхідність витребування копії відповіді на скаргу позивача за вихідним номером № 2967/20.1-23 від 26.06.2023, представник відповідача зазначив, що відповідна відповідь є вкрай важливою для належного з`ясування обставин даної справи. При цьому суд зазначив, що ані у заявленому клопотанні, ані в судовому засіданні представником відповідача не було наведено жодних обставин, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати.
За приписами частини першої статті 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно з частинами другою та третьою статті 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Відповідно до частини другої статті 80 КАС України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Згідно з частиною першою статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Верховний Суд уважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення зазначених клопотань через те, що обставини, які представник відповідача хоче підтвердити листами за вихідними номерами № 9-51/55/101/01-2023 від 26.05.2023, №  3210/55/101/01-2023 від 15.06.2023 та № 13-110/55/101/01-2023 від 25.08.2023, не є спірними, адже визнаються учасниками справи, та через те, що представником відповідача не було наведено жодних обставин, які може підтвердити відповідь на скаргу позивача за вихідним номером № 2967/20.1-23 від 26.06.2023 або аргументи, які вона може спростувати.
Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення таких клопотань відповідача.
Щодо посилання скаржника на те, що у клопотанні (вх. № 58015/23 від 26.09.2023) було заявлено необхідність витребування відповіді Національного агентства з питань державної служби від 26.06.2023 № 2967/20.1.-23, проте Вінницьким окружним адміністративним судом всупереч вимогам та змісту заявленого клопотання, було відмовлено у витребуванні відповіді з НАЗК (абсолютно іншого органу державної влади, клопотання стосовно витребування документів у якого взагалі не заявлялось жодним учасником справи), колегія суддів відхиляє, оскільки зі змісту ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 09.11.2023 установлено, що суд першої інстанції розглядав саме клопотання відповідача від 26.09.2033 (вх № 58015) про витребування відповіді на скаргу позивача за вихідним номером № 2967/20.1-23 від 26.06.2023. Щодо зазначення в цій ухвалі заявником цього клопотання НАЗК, а не Національного агентства з питань державної служби, то це очевидно свідчить про допущення судом описки, яка може бути виправлена у порядку статті 253 КАС України.
Отже посилання скаржника на те, що відповідно до фактичних обставин справи, клопотання представника Центрально-західного ТУ АРМА про витребування доказів у Національного агентства з питань державної служби взагалі не було розглянуто є безпідставним.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
З огляду на викладене та беручи до уваги наведені вище норми права та висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1, 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Статтею 351 КАС України визначено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій ухвалили правильне по суті рішення, однак дійшли помилкового висновку про те, що положення частини першої статті 78 Закону № 889-VIII визначають право державного службовця на оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення до суду, а не те, що таке рішення може бути оскаржено виключно до суду, при цьому пославшись на положенням частини п`ятої статті 9 Закону № 889-VIII, якими передбачено, що наказ (розпорядження), доручення може бути скасовано керівником, який його видав, а також керівником вищого рівня або органом вищого рівня, відтак мотиви таких рішень підлягають зміні з урахуванням висновків суду, які викладені у цій постанові.
Крім того, суди попередніх інстанцій, установивши обставини справи, дійшли правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак неправильно застосували норми матеріального права, що вплинуло на правильність суми середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивачки.
З огляду на викладене, доводи касаційної скарги частково заслуговують на увагу, у зв`язку з чим наявні підстави для її часткового задоволення, зміни рішень судів попередніх інстанцій шляхом викладення їхніх мотивувальних частин в редакції цієї постанови в частині часткового задоволення позовних вимог та зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції. В іншій частині оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін.
Згідно з положеннями статті 375 КАС України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Зважаючи на те, що ухвалою Верховного Суду від 26.04.2024 задоволено клопотання Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про зупинення виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2024 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі №   120/11416/23. Зупинено виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2024 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі №  120/11416/23 в частині стягнення з Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.07.2023 по 31.01.2024 у сумі 132 426,36 грн, з вирахуванням при виплаті установлених законом податків і зборів, крім стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, що був звернутий до негайного виконання, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку, а також ураховуючи результат перегляду оскаржуваних судових рішень, Суд убачає підстави для поновлення їх виконання (дії) в частині стягнення з Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.07.2023 по 31.01.2024 у сумі 114 711,90 гривень, з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2025 у справі №   120/11416/23 змінити шляхом викладення їхніх мотивувальних частин в редакції цієї постанови.
Змінити резолютивну частину рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2024 у справі № 120/11416/23, виклавши абзац п`ятий у такій редакції:
«Стягнути з Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.07.2023 по 31.01.2024 у сумі 114   711 (сто чотирнадцять тисяч сімсот одинадцять) гривень 90 копійок, з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів».
В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2025 у справі № 120/11416/23 залишити без змін.
Поновити дію рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2024 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі № 120/11416/23 в частині стягнення з Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.07.2023 по 31.01.2024 у сумі 114   711,90 гривень, з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко А.В. Жук   М.І. Смокович