СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року                                     м. Харків                        Справа № 922/1520/25  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя  Попков Д.О.

за участю секретаря судового засідання Семченко Ю.О.,
від Позивача: Петручек О.С. - особисто; Богданова А.П. -представник;
від Відповідача : Іноземцева Ю.М. - представник; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу    Фізичної особи підприємця Петручек Олени Станіславівни, Одеська область, с. Великий Дальник на рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2025 у справі №922/1520/25
за позовом Фізичної особи підприємця Петручек Олени Станіславівни, Одеська область, 
с. Великий Дальник
до відповідача Фізичної особи-підприємця    Маркової Ірини Валеріївни, м. Харків
про стягнення 557          000 грн.

ВСТАНОВИВ:
У травні 2025року Фізична особа-підприємець Петручек Олена Станіславівна (далі- Позивачка) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Маркової Ірини Валеріївни (далі- Відповідачка) в якій просить суд стягнути з останньої безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 557 000 грн.
Рішенням господарського суду Харківської області від 23.07.2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
Позивачка, не погодившись з вищезазначеним рішенням, звернулась з апеляційною скаргою, за змістом якої просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апелянтка вважає судове рішення незаконним і необґрунтованим, винесеним при неповному з`ясуванні обставин справи, а також із невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, за мотивами:
- помилковості висновку суду першої інстанції про наявність між сторонами спору договірних відносин, оскільки грошові кошти були помилково перераховані на рахунок Відповідачки та є нею безпідставно одержаними;
- безпідставність застосування судом неіснуючої норми закону, а саме ст. 181 ГК України, яка була ним застосована у попередній редакції;
- не надання оцінки відсутності звернень Відповідачки щодо направлення рахунку та видаткової накладної, жодних доказів листування або інформування щодо поставки товару та оплати;
- здійснення спірної оплати після формування загального реєстру оплат, автоматичність оплати всіх рахунків, що призвело до помилковості перерахування коштів;
- відсутність доказів отримання товару від Відповідачки, відсутність у особи, що зазначена в накладній, повноважень на отримання товару;
- не відповідність підпису Відповідачки на видатковій накладній її підписам на інших документах.
Також в поданій апеляційній скарзі апелянткою заявлено про відшкодування судових витрат на правничу допомогу за рахунок Відповідачки, що понесена в суді першої інстанції у розмірі 8000,00грн. та в суді апеляційної інстанції у розмірі 10   000,00грн.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №922/1520/25 від 21.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивачки на означене судове рішення, а ухвалою суду від 09.09.2025 розгляд справи призначено на 06.10.2025 о 11:45.
Відповідачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів заперечувала, зазначивши, зокрема, що хоча між сторонами і не було укладено договір у письмовій формі, проте він був укладений у спрощений спосіб, а спірні кошти було зараховано у якості оплати за товар.
У судовому засіданні 06.10.2025 Позивачка та її представник підтримували доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити та скасувати рішення суду.
Представниця Відповідачки заперечувала проти доводів скарги, просила рішення суду залишити в силі.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини, які сторонами не оспорюються:
-припинення 07 травня 2024 року Позивачкою підприємницької діяльності та внесення відповідного запису (дата запису: 07.05.2024 номер запису: 2010350060002061168) до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;
-звернення 28 травня 2024 року Позивачки з електронним листом на офіційну електронну адресу Відповідачки, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб: dobroskokirina1995@gmail.com з вимогою повернення коштів, як помилково перерахованих.
Звертаючись до суду з даним позовом, Позивачка стверджувала, що між сторонами не існувало договірних відносин, у зв`язку з чим вважала, що Відповідачка протиправно зберігає безпідставно отримані кошти в сумі 557 000,00 грн.
Відповідачка в суді першої інстанції проти позову заперечувала з мотивів існування між сторонами договірних відносин з поставки товару, за якими товар на суму 557 000 грн було реалізовано Позивачці на підставі виставленого рахунку на оплату від 01.04.2024 №1 на суму 557 000 грн та видаткової накладної № 1 від 01.04.2024.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про їх недоведеність та необґрунтованість за мотивами існування договірних відносин, що виключає застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі є незгода Позивачки з висновком суду першої інстанції про наявність договірних правовідносин між сторонами з приводу поставки товару на спірну суму.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України.
Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.
Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та інших елементів кондикційного зобов`язання.
З огляду на ст. 1212 Цивільного кодексу України суб`єктами в кондикційному зобов`язанні є, з одного боку, власник майна (титульний володілець), який у зобов`язанні має право вимоги та виступає кредитором, а з іншого, - набувач майна, який виступає боржником, але станом на час вирішення по суті кондикційної вимоги може й не володіти майном у натурі, адже ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України передбачає обов`язок набувача в разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Особливістю матеріального об`єкта кондикційного зобов`язання є його універсальність - таким об`єктом може бути будь-яке майно: як індивідуально-визначене, так і визначене родовими ознаками, у тому числі й грошові кошти.
Відповідно до ч. 3 ст. 651, ч. 4 ст. 653, п. 3 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Проте, Позивачка наполягає, що між сторонами взагалі відсутні договірні правовідносини, а грошові кошти були сплачені нею помилково.
За змістом ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до вимог ст.ст.74,76,77,78 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустими та достовірними доказаими.
Правило ст. 79 ГПК України передбачає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
В підтвердження позовних вимог Позивачкою надані докази наступних обставин:
- перерахування 28.04.2024 Позивачкою зі свого банківського рахунку на рахунок Відповідачки грошових коштів в розмірі 557 000 грн з призначенням платежу у якості оплати за товар за договором без ПДВ ;
- звернення до Відповідачки з вимогою повернення зазначених коштів, як безпідставно отриманих, 28.05.2024 (на електронну пошту) та 22.04.2025 (на поштову адресу);
- наявності між Позивачкою та ТОВ «ТД «Алмада» договірних відносин з приводу поставки товару на суму 200000 грн за договром купівлі -продаж від 03.04.2024 року;
- наявність стосунків між сторонами та ФОП Острік О.М. з приводу надання обом сторонам бухгалтерських послуг, передання бухгалтеру Позивачки Гурш С.М. ведення бухгалтерського обліку Позивача в 2023 році.
В підтвердження доводів про отримання спірної суми саме у якості оплати за поставлений 01.04.2024 Позивачці товар, Відповідачкою надано:
-докази перерахування 28.04.2024 Позивачкою зі свого банківського рахунку на рахунок Відповідачки грошових коштів в розмірі 557 000 грн з призначенням платежу у якості оплати за товар за договором без ПДВ;
-копію рахунку від 01.04.2024 року № 1 на оплату товару (сантехнічної та теплотехнічної продукції) на загальну суму 557 000 грн без ПДВ;
- копію видаткової накладної № 1 від 01.04.2024 про поставку Відповідачкою Позивачці товар на загальну суму 557  000 грн;
-докази на підтвердження повноважень Гурш С.М., як бухгалтера Позивачки, що підписала видаткову накладну - копію наказу про прийняття на роботу №16/11-П від 16.11.2023, копії довіреності та її паспорту;
- заяву свідка ОСОБА_2 - працівника ( комірник) Позивачки згідно з наказом №31/05-1 від 31 травня 2023 року, який підтвердив факт отримання бухгалтером ОСОБА_3 товару на загальну суму 557  000 грн та транспортування його на склад Позивачки;
- документи на підтвердження попереднього придбання спірного товару та складського його зберігання Відповідачкою (договір поставки товару від 09.11.2024 з ТОВ «ТД«Алмада», договір суборенди нежитлового приміщення № 10/01/24 -1 від 10.01.2024, акти надання послуг за березень 2024 року № 74 від 31.03.2024, за квітень 2024 року № 96 від 30.04.2024 та за травень 2024 року від 31.05.2024 № 121);
-докази відображення отриманих 28.04.2024 коштів в сумі 557 000 грн у Книзі обліку доходів Відповідачки як оплати за поставлений Позивачці товар та врахування цієї суми в Податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2024 рік.
Отже судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності договірних відносин між сторонами з приводу поставки товару, в межах яких Позивачкою було перераховано Відповідачці спірну суму в 557 000 грн.
Судова колегія звертає увагу на суперечність доводів Позивачки в суді першої інстанції щодо обґрунтовування підстав перерахування спірної суми, які нею в позовній заяві обґрунтовані помилковістю, а у відзиві на відзив - імовірністю злочинної змови колишніх бухгалтерів з Відповідачкою з метою незаконного отримання спірної суми, ухилення Гурш С.М. від надання відомостей про спірне перерахування коштів.
Судова колегія також вважає безпідставними доводи Позивачки про відсутність доведення Відповідачкою обставин місця зберігання, перевезення, відвантаження товару, його використання в господарській діяльності покупця, а також листування між сторонами щодо направлення рахунку, видаткової накладної - оскільки Позивачкою не спростований сам факт отримання спірного товару її посадовою особою та доставлення його на склад Позивачки.
Будь-яких доказів того, що надані Відповідачкою докази не є достовірними, Позивачкою не надані.
Позивачкою також не надано доказів звернення з відповідною заявою до правоохоронних органів, якщо вона вважає, що є потерпілою внаслідок злочинних дій колишніх працівників або інших осіб.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність повноважень у наведених працівників Позивачки на отримання товару, то це не впливає на вирішення даного спору, оскільки самого факту отримання даного товару Позивачкою не спростовано, що з урахуванням обставин оплати свідчить про наявність договірних правовідносин між сторонами, що виключає стягнення спірної суми на підставі ст.1212 ЦК України.
Посилання Позивачки на наступну ліквідацію її статусу, як суб`єкта господарської діяльності в травні 2024 року - не свідчить про неможливість здійснення такої діяльності в квітні 2024 року, зокрема, щодо придбання товару та його оплати.
Щодо посилання на існування безпосередніх договірних відносин між Позивачкою та ТОВ «ТД «Алмада» (постачальник Відповідачки), то Позивачкою не спростований висновок суду першої інстанції про економічну вигідність придбання аналогічного товару саме за посередництва Відповідачки, внаслідок аналізу вартості одних і тих самих одиниць товару у видаткових накладних Відповідачки у порівнянні з аналогічними позиціями у накладних від ТОВ «ТД «Алмада».
Судова колегія звертає увагу, що предметом спору в межах заявлених позовних вимог є обставини наявності або відсутності договірних правовідносин між сторонами, в межах яких сплачено /отримано спірну суму, проте не вирішується питання щодо належного виконання сторонами договірних зобов`язань, отже не надається оцінка відповідним діям сторін, в тому числі, відповідність оформлення первинних документів вимогам чинного законодавства.
За таких підстав встановлений судом договірний характер правовідносин сторін виключає можливість застосування положень частини першої статті 1212 ЦК України, тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушеного права Позивачки та відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення безпідставно отриманих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України.
Твердження Позивачки про неправильність встановлених судом обставин справи,  неповноту дослідження та оцінки судом доказів - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду при ухваленні оспорюваного рішення, які в силу вимог ч. 3 ст. 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення - судовою колегією не встановлено.
На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 23.07.2025 року у справі №922/1520/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Враховуючи відсутність підстав до скасування рішення суду, судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявницю апеляційної скарги, у тому числі і заявлені нею судові витрати на правову допомогу, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Петручек Олени Станіславівни, Одеська область, с. Великий Дальник на рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2025 у справі №922/1520/25- залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 23.07.2025р. у справі №   922/1520/25- залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Фізичну особу підприємця Петручек Олену Станіславівну, Одеська область, с.   Великий Дальник.
Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.
Повний текст постанови підписано  20.10.2025.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Стойка

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна  

Суддя                                                                                           Д.О. Попков