Справа № 154/986/25  Провадження №33/802/561/25 	Головуючий у 1 інстанції:Пустовойт Т. В. 	
	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року                                                                 місто Луцьк

       Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря судових засідань – Тарновської О.В., захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – адвоката Андрійчука В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 квітня 2025 року, 
В С Т А Н О В И В
Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 03 березня 2025 року о 00 год 00 хв, на вул. Мірошниченка у с. Мікуличі, Володимирського району, Волинської області, керував транспортним засобом марки «Citroen Jumpy» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі – ПДР).
Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на її незаконність через невідповідність висновків суду фактичним обставинам вчиненого, порушення норм матеріального та процесуального права. Заперечує факт керування транспортним засобом, стверджуючи, що за кермом був не він, а його син. Розгляд справи відбувся у його відсутності, без повідомлення у встановленому процесуальним законом порядку про час та місце її розгляду. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначена вулиця, якої у даному населеному пункті немає, що ставить під сумнів саму подію вчиненого правопорушення. У зв`язку із цим, просить постанову судді першої інстанції від 22 квітня 2025 року стосовно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження по даній справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП. Водночас просить поновити процесуальний строк на її апеляційне оскарження та визнати причини його пропуску поважними. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги в частині поважності підстав поновлення строку апеляційного оскарження рішення суду, вважаю наведені ОСОБА_1 причини пропуску такого строку поважними, а заявлене ним клопотання підставним.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 – адвоката Андрійчука В.В., доходжу такого висновку.
Положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено можливість розгляду справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за умови вжиття судом заходів для її своєчасного сповіщення про місце та час розгляду справи, і за наявності даних про таке її сповіщення, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Установлено, що розгляд даної справи у суді першої інстанції 22 квітня 2025 року, був проведений у відсутності ОСОБА_1 , який неодноразово та своєчасно повідомлявся про час та місце її розгляду у Володимир-Волинському міському суді, шляхом надіслання судової повістки через SMS – повідомлення, судової повістки, а також оголошення на веб-сайті судової влади. 
Тому, вважаю, що суддею місцевого суду вжито належних процесуальних засобів для повідомлення ОСОБА_1 про розгляд даної справи, який, у поданій ним апеляційній скарзі, стверджуючи, про порушення такого його процесуального права, до суду апеляційної інстанції не з’явився також, тобто правом безпосереднього надання пояснень по даній справі, не скористався. 
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України» згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції.
З огляду на викладене, ураховуючи положення ч. 1 ст. 268 КУпАП, підстав стверджувати, що її розгляд, зокрема останнє судове засідання, без наявності на це вагомих процесуальних підстав, проведено у відсутності ОСОБА_1 чим, безумовно, порушено його право на захист, при перевірці доводів апеляційної скарги, не установлено. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом, було дотримано.
Відповідно до 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
?Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність як за керування, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно із п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Іструкції). 
У розумінні вимог п. 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознакою правопорушення - відмова від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю стверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами.
Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 261580 від 04 березня 2025 року стосовно  ОСОБА_1 ; даними рапорту поліцейського, яким установлено, що під час зупинки транспортного засобу, водій –  ОСОБА_1  помінявся місцями із пасажиром, проте, конкретно цей факт, не було зафіксовано реєстратором службового автомобіля, а також нагрудними бодікамерами поліцейських через місце розташування службового автомобіля; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому продубльовано наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, на момент зупинки транспортного засобу, під його керуванням поліцейським, зокрема: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка вимова, порушення координації рухів та зафіксовано відмову від проходження такого огляду, частково довідкою інспектора САП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Вікторії ФЕДОРУК, якою стверджується факт видачі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до бази даних ІКС ІПНП, посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 30 червня 2015 року, що цілком підставно було враховано судом при накладенні на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
       У контексті доводів апеляційної скарги стосовно не перебування ОСОБА_1 у статусі водія, тобто заперечення факту керування ним транспортним засобом, береться до уваги те, що з метою перевірки таких доводів, тобто установлення істини у даній справі, на її розгляд до суду апеляційної інстанції викликався як сам ОСОБА_1 , так і його син – ОСОБА_2 який, як стверджує перший, перебував за кермом даного транспортного засобу, на момент його зупинки поліцейськими. Проте, до суду апеляційної інстанції вони не з”явились. І саме така їх процесуальна поведінка оцінюється не на користь ОСОБА_1 та є додатковим свідченням неправдивості їх пояснень, спрямованих на уникнення відповідальності за вчинене. 
Ураховуючи наведеного, вважаю, факт порушення водієм в особі ОСОБА_1 пункту 2.5 ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, правильно установленим поліцейськими та підтвердженим судом.
Нових доказів, у спростування зазначених у постанові судді обставин, також надано не було, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В
Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 квітня 2025 року.
Подану ним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 квітня 2025 року стосовно нього – без зміни
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: