ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

12 вересня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 734/457/25
Головуючий у першій інстанції – Чигвінцев М. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1520/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, Орган опіки та піклування Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, Орган опіки та піклування Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сновського районного суду Чернігівської області від 23 липня 2025 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

                                         У С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив позбавити останню батьківських прав відносно неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 23.06.2025, зокрема, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с. 206-208).

22.07.2025 ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив забезпечити позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_4 до набрання рішенням у справі №734/457/25 законної сили вчиняти дії: 
- пов`язані з прийняттям наказу про призов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
- відправленням на призов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби;
- оголошувати в розшук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- вручати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повістки на проходження ВЛК і оновлення даних.
Заяву обґрунтовував тим, що він є єдиним дійсним багаторічним вихователем неповнолітнього сина, забезпечує його житло, охорону здоров`я, навчання та розвиток. Фактичне відокремлення дитини від нього унеможливить реалізацію мети позову, а відповідно – спричинить шкоду інтересам дитини. 
Зазначав, що якщо його буде мобілізовано або розпочнуться процедури, пов`язані з мобілізацією, він не зможе своєчасно брати участь у судових засіданнях, представляти докази, формулювати позицію, забезпечити стабільне піклування, медичний супровід, побут дитини. 
Указував, що у разі його призову на військову службу під час мобілізації в особливий період до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, він набуде юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим. 

Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 23.07.2025 у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Сікачова С.Ю.  про забезпечення позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала, є незаконною, винесена без належного з`ясування обставин, які мають істотне значення для справи, та без урахування ризику унеможливлення виконання позивачем своїх батьківських прав і обов`язків у зв`язку з мобілізацією.
Позивач уважає, що суд не врахував, що його можлива примусова мобілізація створює неможливість виконання ним процесуальних прав і обов`язків батька та істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист у справі про позбавлення батьківських прав, що вимагає його безпосередньої участі як сторони у процесі.
Наголошує, що у разі його призову на військову службу під час мобілізації в особливий період до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, він набуде юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим. 
Зазначає, що судом не враховано інтересів дитини, стосовно батьківських прав якої розглядається дана справа, оскільки дитина останні 6 років проживає виключно з батьком і майже не бачить матері, відвикла від неї і втратила з нею зв`язок. У випадку мобілізації батька дитина буде сильно переживати, бо вимушена буде йти жити до матері, в якої давно інша сім`я і невідомо, яке буде відношення до неї там.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу районного суду – без змін, як обґрунтовану, постановлену з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що заходи забезпечення позову мають застосовуватися виключно у межах заявлених у відповідній справі позовних вимог. Захід забезпечення позову, про який просить заявник, щодо заборони вчиняти дії, пов`язані з його мобілізацією, виходить за межі заявлених позовних вимог, такий спосіб забезпечення позову неспівмірний із предметом позову; зв`язок між таким заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги відсутній, адже такий захід забезпечення позову не може забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення, не доведена.
Уважає, що наведені у заяві аргументи не свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Указує, що доводи щодо неможливості в майбутньому виконати рішення суду у разі мобілізації позивача не заслуговують на увагу, оскільки правові наслідки рішення суду у разі задоволення позовних вимог не вичерпують свою дію лише можливістю надання відстрочки від мобілізації. Тобто, рішення суду, яким позбавлено другого з батьків дитини батьківських прав є як підставою для отримання військовозобов`язаним відстрочки, так і підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача  – адвоката Сікачова С.Ю., який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено умови застосування заходів забезпечення позову, а саме, не доведено, що невжиття таких заходів може не забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, або ускладнити чи унеможливити таке виконання. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача.
Згідно зі ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії.
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13 січня 2011 року у справі "Кюблер проти Німеччини", заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".
Верховний Суд у постановах від 31 липня 2024 року в справі №623/2015/21, від 29 липня 2024 року в справі №761/80/23, від 15 липня 2024 року в справі №361/5905/23 та інших виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Такі правові висновки сформульовані Верховний Судом у постановах від 17 червня 2024 року в справі № 644/1482/22, від 01 травня 2024 року в справі № 638/6777/23, від 21 лютого 2024 року в справі № 201/9686/23, від 11 серпня 2022 року в справі № 522/1514/21 (провадження № 61-19123св21) та інших.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Особа, яка подає заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову мають застосовуватися виключно у межах заявлених у справі позовних вимог. 

У цій справі позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто позов стосується захисту прав дитини та забезпечення належних умов її виховання. Оцінка дій ТЦК та СП на предмет неправомірності не є предметом заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.  
Такий захід, як заборона ІНФОРМАЦІЯ_4 до набрання рішенням у справі № 734/457/25 законної сили вчиняти дії, пов`язані з мобілізацією ОСОБА_1 , виходить за межі заявлених останнім позовних вимог, такий спосіб забезпечення позову неспівмірний із предметом позову; зв`язок між таким заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги відсутній, адже такий захід забезпечення позову не може забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову; ймовірність ускладнення виконання або невиконання рішення суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення, не доведена.
Колегія суддів уважає, що наведені в апеляційній скарзі аргументи не свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
У даному випадку, наведені ОСОБА_1 доводи не свідчать про те, що у разі відмови у забезпеченні позову будуть порушені права та інтереси дитини, щодо захисту яких позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Посилання апеляційної скарги на те, що у разі призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації в особливий період до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, він набуде юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим не заслуговує на увагу. 
Так, відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, під час дії воєнного стану, військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Таким чином, у разі мобілізації позивача і можливого після цього задоволення позову про позбавлення батьківських прав, він на підставі  п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» може бути звільнений з військової служби. Тобто, рішення суду, яким позбавлено другого з батьків дитини батьківських прав є як підставою для отримання військовозобов`язаним відстрочки, так і підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби.
Зважаючи на те, що участь у цій справі бере представник позивача – адвокат Сікачов С.Ю. колегія суддів не вважає слушними доводи заявника про те, що його можлива примусова мобілізація створює неможливість виконання ним процесуальних прав і обов`язків та істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист у справі про позбавлення батьківських прав, що вимагає його безпосередньої участі як сторони у процесі.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, зміст заяви позивача про забезпечення позову та предмет позову, колегія суддів дійшла висновку, що невжиття заходів забезпечення позову не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому районний суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Сновського районного суду Чернігівської області від 23.07.2025 – без змін. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389  ЦПК України, апеляційний суд,

                                           У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Сновського районного суду Чернігівської області від 23 липня 2025 року  – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 15  вересня 2025 року.

Головуюча                                                                       О.Є.Мамонова

Судді:                                                                              Н.В. Висоцька

                                                                                        Н.В. Шитченко