ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2025 року
м. Харків
справа № 641/1316/25
провадження № 22-ц/818/3536/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого –                Пилипчук Н.П.,
суддів –                        Маміної О.В, Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря –        Львової С.А.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Харківський національний університет внутрішніх справ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ на рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2025 року в складі судді Онупко М.Ю.
в с т а н о в и в:
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківського національного університету внутрішніх справ про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку в подальшому уточнила.
Позовна заява мотивована тим, що у період з 07.11.2015 року по 01.09.2023 року вона працювала у Харківському Національному університеті внутрішніх справ. 01.09.2023 року вона звільнена на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням, відповідно до наказу ХНУВС №405 о/с від 25.08.2023 року. В день звільнення їй було видано трудову книжку, проте відповідач не здійснив виплату всіх належних сум при звільненні, а саме не було сплачено компенсацію за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток.
Відповідно до відповіді №Т-467/20/2024 від 14.10.2024 року їй не було сплачено при звільненні компенсацію за 74 календарні дні відпустки. 
26.11.2024 року позивачу було сплачено на її картковий рахунок компенсацію за 74 невикористані дні відпустки у розмірі 40 944,24 грн, що підтверджується довідкою банку та відповіддю №Т-514/24/2024 від 27.11.2024 року. 
Затримка розрахунку при звільненні є період з 01.09.2023 року по 26.11.2024 року, тобто 1 рік 1 місяць 26 днів. Відповідно до розрахункових листів за липень 2023 року та серпень 2023 року її заробітна складає 27 045,23 грн (19 438,75 грн + 7606,48 грн). Кількість робочих днів в липні 2023 року 21 дні, в серпні 9 днів. Всього за липень-серпень 2023 року 30 робочих днів. Відповідно, середньоденна заробітна плата складає 901,51 грн (27045, 23/30), тому розмір стягнення грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні за 6 місяців складає 164 074,82 грн. (901,51*(365/2) = 164074,82 грн.).
Просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за шість місяців затримки розрахунку при звільненні в розмірі 164 074,82 грн, вирішити питання щодо судових витрат.
Рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено, стягнуто з Харківського національного університету внутрішніх справ на користь   ОСОБА_1 середній заробіток за шість місяців затримки розрахунку у розмірі 164 074,82 грн, стягнуто з Харківського національного університету внутрішніх справ на користь   ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1640,74 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду Харківський національний університет внутрішніх справ подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до розрахункових листів, які були долучені позивачкою до позову та надані їй згідно листа Університету від 03.06.2024 № 1/1888, заробітна плата  ОСОБА_1 : у липні 2023 року становила 19 438,75 грн; у серпні 2023 року – 30926,38 грн. У розрахунковому листі ОСОБА_1  за серпень 2023 року зазначено, що в цьому місяці  ОСОБА_1  було нараховано 10982,34 грн матеріальної допомоги та 12337,56 грн відпускних, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, тому при здійсненні розрахунку необхідно з суми 30 926,38 грн вирахувати 10982,34 грн та 12337,56 грн. 30926,38 – 10982,34-12337,56 = 7606,48 грн – заробітна плата ОСОБА_1 за серпень, яка згідно вимог пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати входить до розрахунку середньої заробітної плати. Таким чином, середньоденний розмір заробітної плати позивачки для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку складає: (19 438,75 грн + 7 606,48 грн) : 62 = 436,21 грн. Враховуючи зазначене, середній заробіток за 6 місяців ОСОБА_1 , розрахований для виплати за затримку розрахунку при звільненні становить: 436,21*182 = 79 390,22 грн. Зазначило, що незрозуміло на чию користь суд стягує судовий збір.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно копії трудової книжки Серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 07.11.2015 року прийнята на посаду доцента кафедри охорони інтелектуальної власності, цивільно-правових дисциплін, факультету № 4 (наказ Н-д ХНУВС № 223-о/с від 11.12.2015 року), та 01.09.2023 року звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (наказ ХНУВС № 405-о/с від 25.08.2023 року) (а.с.7-8).
З листа Харківського національного університету внутрішніх справ від 14.10.2024 року № Т-467/20/2024 вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено, що з метою здійснення та виплати компенсації за невикористані 74 календарні дні відпустки, необхідно надати університету довідку з обслуговуючого банку про повні банківські реквізити, що включають наступну інформацію: ПІБ, РНОКПП, банк одержувача та номер банківського рахунку (IBAN) (а.с.27).
З листа Харківського національного університету внутрішніх справ 27.11.2024 року № Т-514/24/2024 вбачається, що згідно наказу ХНУВС від 08.11.2024 року № 451 о/с ОСОБА_1 нараховано компенсацію за невикористані відпустки у кількості 74 календарних днів у сумі 50 862,42 грн, у т.ч. прибутковий податок (18%) – 9155,24 грн, військовий збір (1,5%) – 762,94 грн, сума на руки – 40 944,24 грн (а.с.29).
Відповідно до квитанції Ощадбанк вбачається, що 26.11.2024 року о 12:16:16 ОСОБА_1 на картку НОМЕР_2 надійшли грошові кошти в розмірі 40 944,24 грн (а.с.30).
ОСОБА_1 вважає, що відповідно до розрахункових листів за липень 2023 року та серпень 2023 року її заробітна складає 27 045,23 грн (19 438,75 грн + 7606,48 грн). Кількість робочих днів в липні 2023 року 21 дні, в серпні 9 днів. Всього за липень-серпень 2023 року 30 робочих днів. Відповідно, середньоденна заробітна плата складає 901,51 грн (27045, 23/30), тому розмір стягнення грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні за 6 місяців складає 164 074,82 грн. (901,51*(365/2) = 164074,82 грн.).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (стаття 117 КЗпП України).
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок).
З урахуванням цих норм, зокрема абзацу четвертого пункту 2 Порядку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. 
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 звільнено у 01 вересня 2023 року.
Таким чином, розрахунковим періодом є липень та серпень 2023 року.
У цьому періоді, а саме у липні 2023 року ОСОБА_1 відпрацювала 21 робочих днів, за які їй нараховано 19 438,75 грн, а у серпні вона відпрацювала 9 робочих днів, за які їй нараховано заробітну плату в розмірі 7606,48 грн (за вирахуванням матеріальної допомоги та відпускних), що підтверджується відповідними розрахунковими листками.
Виплати за час щорічної і додаткової відпусток та матеріальна допомога при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються (пункт 4 Порядку № 100).
Отже, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 901,51 грн ((19438,75 грн + 7606,48 грн) /21 робочий день).
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 серпня 2025 року у справі № 381/3001/23 (провадження № 61-10685св24).
Колегія суддів зауважує, що Харківський національний університет внутрішніх справ неправильно здійснює обрахування середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , оскільки заробітну плату за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні поділив на число календарних днів за цей період, а не на число відпрацьованих робочих днів.
У відповідності до вимог статті 117 КЗпП України ОСОБА_1 просить стягнути середній заробіток за 6 місяців, тобто за 182 дня.
Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , становить 164 074,82 грн (182 дня*901,51 грн) з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19).
Також колегія суддів зазначає, що період до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України яка не обмежувала строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.
Проте, період з 19 липня 2022 року регулюється вже чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику, викладену у  постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.
Аналогічний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22, від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22 і колегія суддів вважає його застосовним до спірних правовідносин.
Що стосується судового збору, то колегія суддів зазначає, що учасники справи не позбавлені можливості звернутися до суду першої інстанції із заявою про виправлення описки. 
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається Харківський національний університет внутрішніх справ в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ – залишити без задоволення.
Рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                                Н.П. Пилипчук

Судді                                                                        О.В. Маміна

       О.Ю. Тичкова