справа №757/647/16-ц                                                    головуючий у суді І інстанції: Ільєва Т.Г.
провадження №22-ц/824/11871/2025          суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
06 жовтня 2025 року                                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді - Березовенко Р.В., 
суддів:                         Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Національного банку України поданою представником Перетятьком Сергієм Миколайовичем на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року у справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», Публічне акціонерне товариство «Відрадненське», Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська», Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрок Плюс», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №757/647/16-ц за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», Публічне акціонерне товариство «Відрадненське», Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська», Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрок Плюс», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості.
18 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Войцехівський О.В. подав клопотання про зупинення провадження у справі до ухвалення рішення Господарським судом м. Києва у справі №910/15626/24.
В обґрунтування клопотання вказав, що у Господарському суді м. Києва розглядається справа №910/15626/24 за позовом Компанії Квікком Лімітед до ФГВФО, ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА», ОСОБА_1 . Предметом даного господарського спору є визнання затвердження Реєстру акцептованих вимог ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» в частині вимог НБУ (в т.ч. за кредитними договорами №12/09/5 та №12/09/5), 2), зобов`язання ФГВФО внести зміни до реєстру та визнання кредиторських вимог НБУ до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», які зазначені у Заяві про кредиторські вимоги Національного банку України до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» від 19 червня 2019 року №63-0008/31690/БТ погашеними.
Зазначене свідчить, про те, що від розгляду господарського спору у справі №910/15626/24 залежить чи вважатимуться кредиторські вимоги НБУ до банку, які забезпечені порукою ОСОБА_1 погашеними. Таким чином, задоволення даного позову виключатиме можливість стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у справі №757/647/16-ц, а тому є необхідність у зупиненні провадження.
Представники НБУ заперечували щодо задоволення даного клопотання. У письмових запереченням зазначили, що клопотання про зупинення провадження не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі №757/647/16-ц, як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/15626/24, так і щодо того, що зібрані у цій справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у іншій справі. З аргументів відповідача, вимогою Компанії Квікком Лімітед є оспорювання затвердження Виконавчою дирекцією Фонду Реєстру акцептованих вимог кредиторів Банк в частині вимог Національного банку з посиланням на заяву Національного банку від 19 червня 2019 року №63-0008/31690/БТ про визнання кредиторських вимог до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». Водночас питання акцептування вимог Національного банку, є одним з предметів дослідження у даній справі №757/647/16-ц.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року клопотання про зупинення провадження задоволено, провадження у справі зупинено до ухвалення рішення Господарським судом м. Києва у справі №910/15626/24.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник Національного банку України - Перетятько Сергій Миколайович 15 травня 2025 року через систему Електронний суд подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, в якій посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для подовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що провадження у цій справі відкрито 15 лютого 2016 року та триває на стадії підготовчого провадження більше 9 років, що є грубим порушенням судом першої інстанції строків розгляду справи. При постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції проігноровано ці обставини та вчергове зупинено провадження в цій справі.
Відповідач та пов`язані з ним особи неодноразово зловживали своїми процесуальним правами з метою затягування розгляду справи №757/674/16.
Вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки 22 квітня 2025 року за результатами розгляду клопотання відповідача про зупинення провадження, Печерський районний суд м. Києва перейшов до стадії ухвалення судового рішення та необґрунтовано призначив час його проголошення на 28 квітня 2025 року, проте в цей день оголошення оскаржуваної ухвали не відбулось, у зв`язку із перебуванням суді у нарадчій кімнаті в іншій справі. Про постановлення та проголошення оскаржуваної ухвали позивачу стало відомо лише 05 травня 2025 року. За таких обставин вважає, що судом першої інстанції порушено приписи ч. 1 ст. 244 ЦПК України, а саме: не обґрунтовано наявність виняткового випадку відкладення проголошення оскаржуваної ухвали на інший день та не повідомлено сторону позивача дату про оголошення такої.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції не обґрунтував належним чином, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи, які саме встановлені Господарським судом м. Києва обставини при розгляді справи №910/15626/24, матимуть преюдиційне значення для вирішення цієї справи, чому зібрані у справі докази не дають можливості самостійно встановити та оцінити обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору, а лише обмежився посиланням на положення п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦК України та погодився з клопотанням відповідача.
Також посилається на те, що Національний банк України не є учасником справи                 №910/15626/24, яка перебуває на розгляді Господарського суду м. Києва, а відтак, відповідно до ч. 8 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно, рішення у справі №910/15626/24 не буде мати жодного преюдиційного значення для розгляду цієї справи, оскільки позивач не її учасником, а тому ухвала про зупинення провадження є необґрунтованою.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України поданою представником Перетятьком Сергієм Миколайовичем на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року у справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», Публічне акціонерне товариство «Відрадненське», Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська», Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрок Плюс», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги з додатками направлено до електронних кабінетів учасників справи, у тому числі представника ОСОБА_1 - адвоката Войцехівського О.В. та за даними Звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду доставлено 02 вересня 2025 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.
Відзив на апеляційну скаргу позивача на адресу апеляційного суду не надходив.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до  ч. 2  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає, виходячи з наступного.
При вирішенні питання про зупинення провадження у справі суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги у справах №757/647/16-ц та №910/15626/24 є пов`язаними між собою, оскільки задоволення позовних вимог Національного Банку України про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , як поручителя за Кредитним договором, залежить від розгляду питання Господарським судом м. Києва щодо визнання кредиторських вимог НБУ до банку, забезпечених порукою ОСОБА_1 , погашеними.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.
Зупинення провадження у справі не повинно призводити до  затягування  розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої державою Україна, закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.
Таке право кореспондується з обов`язком добросовісного використання як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» та параграфи 66, 69 Рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №761/33089/20 вказано, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов:
1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі;
2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №357/10397/19 зазначено, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо ухвалити рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
Поряд з цим, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 вересня 2023 року у справі №588/1156/21 звернув увагу, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі. Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.
У цій справі позовні вимоги Нацбанку обґрунтовані тим, що між ним та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» було укладено Кредитний договір №12/09/6 від 04 червня 2014 року з подальшими змінами та доповненнями.
На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором між відповідачем та позивачем було укладено договір поруки №12/09/6/п від 04 червня 2014 року.
Разом з тим, у подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України №408 від 23 червня 2015 року «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23 червня 2015 року прийнято рішення №121 про запровадження з 24 червня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива».
Зазначена постанова Правління Національного банку України №408 від 23 червня 2015 року була скасована судом.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року у справі №826/11415/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року і постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року, скасовано постанову Національного банку України про визнання ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» неплатоспроможним. Судами встановлено, що віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних та прийняття спірної у цій справі постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 відповідачем здійснено з трьох підстав: 1) невиконання банком протягом 10-ти робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами; 2) одноразове грубе порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку; 3) неприведення банком своєї діяльності у відповідність з вимогами законодавства після визнання його проблемним.
Рішенням Правління Національного банку України №352-рш від 21 травня 2019 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Фінансова ініціатива» та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1268 від 22 травня 2019 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» та делегування повноважень ліквідатора банку», розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» строком на два роки з 22 травня 2019 року до 21 травня 2021 року включно, та на цей період призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням повноважень ліквідатора банку ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» Кашуту Д.Є.
В газеті «Голос України» №96 (7102) від 24 травня 2019 року опубліковано оголошення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», та що протягом 30 днів з дня опублікування цього оголошення будуть прийматися вимоги кредиторів ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», тобто до 22 червня 2019 року.
Отже, з 24 червня 2015 року у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» було запроваджено тимчасову адміністрацію (яка 27 грудня 2018 року була скасована рішенням суду), а з 22 травня 2019 року розпочато процедуру ліквідації банку. Про зазначене було публічно повідомлено 24 травня 2019 року.
Відповідно до цього, Національним банком України було здійснено звернення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з метою заявлення своїх кредиторських вимог. Про зазначені обставини Національний банк України зазначав і у самому позові і у поясненнях разом з якими надав суду копію заяви про кредиторські вимоги Національного банку України до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» від 19 червня 2019 року №63-0008/31690/БТ з додатками щодо заборгованості.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26 грудня 2024 року відкрито провадження у справі №910/15626/24 за позовом компанії «Квікком Лімітед (Quickcom Limited)» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», ОСОБА_1 .
Предметом даного господарського спору є визнання протиправним затвердження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в частині вимог НБУ до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на загальну суму 7 710 172 667,79 грн., в тому числі за Кредитними договорами №12/09/5 від 13 травня 2014 року, №12/09/6 від 04 червня 2014 року, №18 від 21 березня 2014 року та №38 від 6 травня 2014 року на загальну суму 5 240 909 140 грн., яке оформлене рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО № 1852 від 22 липня 2019 року «Про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів «ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива»; зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та виключити кредиторські вимоги НБУ до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на загальну суму 7 710 172 667,79 грн., в тому числі за кредитними договорами №12/09/5 від 13 травня 2014 року, №12/09/6 від 04 червня 2014 року, №18 від 21 березня 2014 року та №38 від 06 травня 2014 року на загальну суму 5 240 909 140 грн; визнання кредиторських вимог НБУ до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», які зазначені у заяві про кредиторські вимоги Національного банку України до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» від 19 червня 2019 року №63- 0008/31690/БТ погашеними; визнання припиненою поруку ОСОБА_1 , на підставі договорів поруки №12/09/5П від 13 травня 2014 року, №12/09/6П від 4 червня 2014 року та №38/П від 6 травня 2014 року укладених між ОСОБА_1 та НБУ.
Враховуючи вказане, ухвалення рішення про стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором на підставі договору поруки у даній справі, не може бути повно та всебічно досліджено судом першої інстанції за наявних у матеріалах справи документів, оскільки від ухвалення рішення господарським судом щодо того, чи відбулось погашення заборгованості за кредитним договором чи ні, залежить правильність вирішення даного спору. А тому, висновки, викладені у рішенні господарського суду в справі № 910/15626/24 будуть мати преюдиційне значення для розгляду цієї справи.
Отже, існує об`єктивна неможливість розгляду справи №757/647/16-ц до вирішення справи №910/15626/24, у якій судом встановлюються обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення, та які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цій справі, але мають значення для правильного вирішення спору, а саме - встановлення наявності чи відсутності законних підстав для стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів (процентів) у зв`язку з укладеним між ним та Національним банком України договором поруки від 04 червня 2014 року, який є похідним від первісного договору кредитування від 04 червня 2014 року № 12/09/6, сторонами якого є Національний банк України (кредитор) та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» (позичальник) та встановлення наявності чи відсутності правових підстав для внесення змін до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та виключення кредиторських вимог Національного Банку України до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», тому колегія суддів вважає законними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність передбачених п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України підстав для зупинення провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги про те, що Національний банк України не є учасником справи №910/15626/24, відповідно преюдиційність фактів, встановлених під час розгляду господарського спору не буде мати беззаперечного правового значення для розгляду цієї справи, колегія суддів відхиляє, оскільки ухвалою Господарського суду м. Києва від 17 липня 2025 року за заявами Нацбанку від 26 грудня 2024 року та ФГВФО від 17 липня 2025 до участі у справі залучено Національний банк України у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду першої інстанції та не можуть бути підставою для її скасування.
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з правом людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення ЄСПЛ у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги процесуального права при його постановленні, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до п. в), ч. 4 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Водночас розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Про це зазначив Верховний Суд у постанові від 11 травня 2023 року у справі №910/4631/22.
Ураховуючи, що Київський апеляційний суд ухвалив постанову за наслідками розгляду процесуальних питань, які виникли під час розгляду справи у суді першої інстанції (щодо зупинення провадження у справі), а не рішення по суті позовних вимог, він не є тим судом, який уповноважений здійснювати розподіл витрат на даній стадії судового провадження.
Керуючись ст. ст. 375, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Національного банку України подану представником Перетятьком Сергієм Миколайовичем на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий:                                                                                               Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                             О.Ф. Лапчевська
 
        Г.І. Мостова