ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/11165/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року (суддя О.О. Артоуз)
у справі № 280/11165/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у здійсненні нарахування та виплаті ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2023 без обмеження її максимального розміру з урахуванням суми індексації пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та з 01.03.2024 без обмеження її максимального розміру з урахуванням суми індексації пенсії, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», виходячи з розрахунку 80% грошового забезпечення, та з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2023 без обмеження її максимального розміру з урахуванням суми індексації пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та з 01.03.2024 без обмеження її максимального розміру з урахуванням суми індексації пенсії, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», виходячи з розрахунку 80% грошового забезпечення, та з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію відповідно до  Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». На виконання рішення суду у справі № 280/4821/24 відповідачем проведено перерахунок пенсійного забезпечення позивача. Після перерахунку розмір пенсії позивача обмежено сумою 23610 грн., тобто десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб які втратили працездатність. Позивач вважає, що  вказаними діями відповідач порушив законні права та інтереси позивача та звернувся за захистом своїх прав у судовому порядку.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган не має правових підстав обмежувати пенсію позивача максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, позаяк  рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(II)/2024 визнано неконституційними припис  статті 2 Закону №3668-VI  зі змінами, що поширює свою дію на  Закон №796-XII  зі змінами, припис першого речення частини третьої  статті 67 Закону №796-XII. Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.
За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у здійсненні нарахування та виплаті позивачу до пенсії з 01.03.2023 без обмеження її максимального розміру з урахуванням суми індексації пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та з 01.03.2024 без обмеження її максимального розміру з урахуванням суми індексації пенсії, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», виходячи з розрахунку 80% грошового забезпечення, та з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу до пенсії з 01.03.2023 без обмеження її максимального розміру з урахуванням суми індексації пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та з 01.03.2024 без обмеження її максимального розміру з урахуванням суми індексації пенсії, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», виходячи з розрахунку 80% грошового забезпечення, та з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн.
Крім того, суд з`ясував, що положення ст.ст.122, 123 КАС України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку з виплатою пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку пенсіонер не отримував з вини держави в особі її компетентних органів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що в спірному випадку слід застосувати шестимісячний строк звернення до суду. По суті прийнятого судом рішення зауважує, що станом на час перерахунку пенсії позивача приписи ст. 13 Закону №2262-ХІІ передбачають застосування 70% грошового забезпечення. Також  постанови Кабінету Міністрів України №168 та №185 передбачають проведення індексації пенсії позивача у межах максимального розміру пенсії. Крім того, з 01.01.2017 до ч.7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ внесені зміни, а отже приписи ч.7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ є чинними. Також, Законом №3668-VI передбачено обмеження максимального розміру пенсії позивача. Скаржник зауважує, що проведення перерахунку пенсії позивача з 1 січня 2023 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальний звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року на відповідний коефіцієнт згідно до постанови Кабінету Міністрів України  №704, є правомірною підставою для невиплати доплати до пенсії в розмірі 2000 грн. та індексації за 2023 рік.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач з 29.05.2018 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач   ОСОБА_1 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 29.05.2018 отримує пенсію, призначену  відповідно до  Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».  
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі № 280/12416/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 01.04.2019 перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про грошове забезпечення для нарахування пенсії від 07.09.2021 №1899/с, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2023 у справі № 280/2338/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її виплати максимальним розміром, виходячи з 80% грошового забезпечення, визначеного у довідці від 07.09.2021 №1899/с, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2023 у  справі № 280/8934/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1  з 01.03.2022 без обмеження її максимального розміру з урахуванням суми індексації пенсії, передбаченої  постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році»  та з 01.03.2023 без обмеження її максимального розміру з урахуванням суми індексації пенсії, передбаченої  постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80% сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.08.2024  у справі № 280/4821/24 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо проведення перерахунку та виплати з 01.07.2021 пенсії ОСОБА_1 з обмеженням її максимальним розміром.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплати доплати до пенсії згідно  постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату з 01.07.2021 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн, у відповідності до  Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», та виплатити перераховану пенсію без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням суми індексації, виходячи з розрахунку 80% грошового забезпечення зазначеного в довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.09.2021 №1899/с,  з урахуванням раніше виплачених сум.
На звернення позивача відповідач листом від 06.11.2024 № 19237-18691/Т-02/8-0800/24 повідомив, що пенсія позивачу виплачується відповідно до зобов`язань, покладених рішенням суду у справі № 280/4821/24 та з урахуванням ст. 43 Закону №2262-ХІІ.
Згідно розрахунку пенсії за вислугу років позивача по пенсійній справі 0801012886 станом на 01.03.2023 основний розмір пенсії: 80 % грошового забезпечення у розмірі 14328 грн. з урахуванням індексації 17833,92 грн: індексації базового ОСНП 2022 – 2005,95 грн., індексації базового ОСНП 2023 – 1500,00 грн., в т.ч. збільшення основного розміру пенсії (25%) від суми 17883,92 – 4458,48 грн.,  щомісячної доплати до 2000 відповідно до ПКМУ № 713 – 2000 грн, інвалід війни 2 групи - 837,20 грн та 50 грн. Підсумок пенсії (з надбавками): 25179,60 грн. З урахуванням максимального розміру пенсії: 22804,60 грн.
Згідно розрахунку пенсії за вислугу років позивача по пенсійній справі 0801012886 станом на 01.03.2024 основний розмір пенсії: 80 % грошового забезпечення у розмірі 14328 грн. з урахуванням індексації 19253,50: індексації базового ОСНП 2022– 2005,95 грн., індексації базового ОСНП 2023 – 1500,00 грн., індексації базового ОСНП 2024 – 1419,58 грн., в т.ч. збільшення основного розміру пенсії (25%) від суми 19253,50 – 4813,38 грн.,  щомісячної доплати до 2000 відповідно до ПКМУ № 713 – 2000 грн, інвалід війни 2 групи – 944,90 грн та 50 грн. Підсумок пенсії (з надбавками): 27061,28 грн. З урахуванням максимального розміру пенсії: 23610,00 грн. 
Вважаючи обмеження розміру пенсії максимальним розміром протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Предметом спору у цій справі є саме обмеження максимальним розміром пенсії позивача, оскільки відповідачем підтверджено, що  позивачу нарахування пенсії здійснюється з урахуванням передбачених доплат, підвищень, надбавок, індексації пенсії з 01.03.2023 та з 01.03.2024, проте її виплата здійснюється з обмеженням максимальним розміром. 
Судом першої інстанції з`ясовано, сторонами не спростовується, що загальний розмір пенсії позивача з 01.03.2023 становить 25179,60 грн, а з урахуванням максимального розміру пенсії -  22804,60 грн.; з 01.03.2024 загальний розмір пенсії - 27061,28 грн., але виплачується органом Пенсійного фонду у розмірі 23610,00 грн. 
Позиція пенсійного органу полягає в тому, що Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення частини 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, однак положення Закону №3668-VI (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022) для осіб, до яких відноситься позивач,  є чинними, а тому обов`язкові для застосування. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість таких доводів відповідача.
Положення ст. 43 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII, якими передбачено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, доповнено згідно із Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011.
Одночасно статтею 2 Закону №3668-VI обмежено максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), в тому числі, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.
Таким чином, з 20.12.2016 відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Отже, всі подальші зміни, внесені до вказаної норми є нереалізованими. Тобто, починаючи із 2017 року стаття 43 Закону №2262-XII не містила норм про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами.
Внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (у тому числі із змінами і доповненнями) до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17 та від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17.
В то же час, склалась така ситуація, що положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин, змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Наведене є свідченням наявної колізії між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
Зокрема у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 20.07.2022 у справі №340/2476/21, від 25.07.2022 у справі №580/3451/21 та від 30.08.2022 у справі №440/994/20, Верховний Суд зазначив таке: «на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.
Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI».
Отже, твердження відповідача про існування законних підстав для обмеження пенсії позивача є безпідставними та не узгоджуються із нормативним регулюванням спірних правовідносин.
Також, суд враховує, що рішенням від 12.10.2022 №7-р(ІІ)/2022 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
Приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Тобто, рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-р(ІІ)/2022 визнано неконституційними приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII, без будь-яких виключень, тобто стосуються всіх категорій громадян, на яких розповсюджується цей Закон №2262-ХІІ, а не певного кола осіб, як вважає відповідач. 
Щодо посилань пенсійного органу на наявність у постановах Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 та від 23.02.2024 №185 положення про підвищення пенсій «у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом», суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за загальним правилом вирішення колізій, передбаченим частиною третьою статті 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Виходячи з вищенаведеного, приймаючи до уваги, що положення постанов Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 та від 23.02.2024 №185 щодо підвищення пенсій з 01.03.2023 та з 01.03.2024, відповідно, в межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, не відповідають приписам Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, тому відповідач мав застосовувати саме вказані норми Закону №2262-XII.
Суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи скаржника стосовно нарахування позивачу індексації пенсії згідно постанов Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 та від 23.02.2024 №185, доплати згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713, а також розрахунку пенсії позивача із 80 % відповідного грошового забезпечення, адже вказані питання не є спірними у цій справі, відповідні нарахування здійснені пенсійний органом. До того ж питання виплати  пенсії ОСОБА_1 виходячи з 80% грошового забезпечення, а також права на отримання позивачем щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. було предметом з`ясування судом у вказаних вище справах.  
Щодо строку звернення з цим позовом до суду суд апеляційної інстанції вважає за необхідним зазначити, що установлений частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячний строк слід обраховувати з отримання позивачем відповіді відповідача листом від 06.11.2024 № 19237-18691/Т-02/8-0800/24, зі змісту якого позивач дізнався про обмеження його пенсії максимальним розміром, та, як наслідок, про порушення своїх прав, тому вважається, що  позов у цій справі поданий у межах законодавчо визначеного строку.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                         УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі № 280/11165/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров