Справа № 138/2438/25 
Провадження № 33/801/1004/2025
Категорія: 432 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Савкова І. М.
Доповідач: Сопрун В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2025 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі судді Сопруна В.В., 
за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,
за участю адвоката Вишневської О.С., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч.1 ст.204-1 КУпАП, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – адвоката Вишневської Олени Семенівни на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в:

24 серпня 2025 року о 09:50 год в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський» на напрямку «в`їзд в Україну» було виявлено гр.  ОСОБА_1 , який намагався перетнути державний кордон України з Республіки Молдова в Україну без відповідних документів, а саме на паспортний контроль надав як підставу для перетину паспорт громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон  НОМЕР_1 , виданий 08 травня 2018 року – 07 травня 2028 року, JERUSALEM на ім`я ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04 листопада 1991 року, ст. 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та п.1,2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 №57, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року закрито провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1 КУпАП, звільнивши його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Вилучений у ОСОБА_1 паспорт громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 08 травня 2018 року – 07 травня 2028 року, JERUSALEM на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення повернуто ОСОБА_1 .
Не погодившись з постановою суду, представник ОСОБА_1  – адвокат Вишневська О.С. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, такою, що не відповідає ст.245 КУпАП, висновки суду не відповідають матеріалам справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Просила скасувати постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши адвоката Вишневську О.С., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про громадянство України», передбачено, що громадянин України, який набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Згідно з приписами статті 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну); перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.
Пункт 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, передбачає, що перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 333857 від 24 серпня 2025 року о 09:50 год в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський» на напрямку «в`їзд в Україну» було виявлено гр.  ОСОБА_1 , який намагався перетнути державний кордон України з Республіки Молдова в Україну без відповідних документів, а саме на паспортний контроль надав як підставу для перетину паспорт громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 08 травня 2018 року – 07 травня 2028 року, JERUSALEM на ім`я ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04 листопада 1991 року, ст. 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та п.1,2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 №57, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Постановляючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №333857 від 24 серпня 2025 року, в якому зазначено обставини правопорушення; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; рапортами та письмовими поясненнями працівників Державної прикордонної служби України про обставини вказаного правопорушення; інформацією про особу з Державної міграційної служби України у Вінницькій області; протоколом про вилучення документів від 24 серпня 2025 року.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що як зазначено у вищезазначених нормативно-правових актах, ОСОБА_1 , як громадянин України, зобов`язаний був пред`явити на паспортному контролі документи, що дають право саме громадянину України на виїзд чи в`їзд в Україну (дійсний паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України).
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що наявність паспорта громадянина Ізраїлю на ім`я ОСОБА_1 , не спростовує той факт, що останній є громадянином України і при перетині кордону в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський» на напрямку «вхід в Україну» 24 серпня 2025 року, зобов`язаний був пред`явити на паспортний контроль один із документів, передбачений ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». 
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а також здійснення у визначеному законодавством України порядку фіксації біометричних даних громадян України, іноземців та осіб без громадянства під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду.
У частинах 1, 2 статті 2 Закону України «Про прикордонний контроль» зазначено, що прикордонний контроль – державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми. Частиною третьою цієї статті визначено, що прикордонний контроль здійснюється щодо осіб, які перетинають державний кордон.
Згідно з пункту 3 частини 5 статті 2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль забезпечується шляхом створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних.
Відповідно до частини 5 статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб проводиться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.
У частинах першій, другій статті 7 згаданого Закону зазначено, що паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство.
У пункті 1 частини 2 статті 2 Закону України «Про громадянство України» зазначено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Із вказаного слідує, що згідно з законодавством України громадянство України та ще однієї, або декількох країн (подвійне громадянство) в Україні не допускалось.
Підстави втрати та припинення громадянства України визначені у статтях 18 та 19 Закону України «Про громадянство України», а датою припинення громадянства України у передбачених цими статтями випадках є дата видання відповідного указу Президента України.
Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон у пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи Державної прикордонної служби України зобов`язані керуватися правовою нормою пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про громадянство України». Якщо громадянин набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідна правова норма міститься в частині 1 стаття 3 Європейської конвенції про громадянство - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. 
Отже можна зробити висновок, що використовувати паспорт громадянина іншої країни для перетину державного кордону України на законних підставах мали фізичні особи лише після видання Указу Президента України про втрату такими особами громадянства України.
Доказів того, що відмовився від громадянства України матеріали справи не містять. 
Початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документу іноземної держави вірно кваліфіковано як спроба незаконного перетину державного кордону України, так як наданий на перевірку документ не може вважатися відповідним, тобто дані дії є адміністративним правопорушенням, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи захисника, що за періоди попереднього відвідування території України та перетинання державного кордону ОСОБА_1 не виявлявся як порушник при перетинанні державного кордону України, будь-яких застережень чи зауважень не виникало, оскільки дане посилання не стосується даного правопорушення, вчиненого саме 24 серпня 2025 року.
Доводи апеляційної скарги, що діючим законодавством відповідальності за множинне громадянство не передбачено, є необґрунтованим, так як відповідно до положень Закону України «Про громадянство України», Конституції України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», та п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, встановлено процедуру перетинання державного кордону громадянами України, враховуючи, що ОСОБА_1 , є громадянином України, то останній був зобов`язаним надати для перевірки саме документи, підтверджуючі його особу як громадянина України.
Оцінивши вищезазначені докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вони є достатніми, належними та допустимими доказами, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП.
Отже висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, є обґрунтованим, вмотивованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд надав правильну оцінку. 
Суд першої інстанції відповідно до статей 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.
Таким чином доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів, досліджених та оцінених судом першої інстанції, не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.        
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).        
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника Гуревича Є.Л.  задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Вишневської Олени Семенівни залишити без задоволення.
Постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                          В. В. Сопрун