ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року	Львів	Справа № 380/22265/23 пров. № А/857/5628/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                             Глушка І.В.
суддів:                                                                 Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маліцького Дмитра Вікторовича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року, ухвалене суддею Гавдиком З.В. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №380/22265/23 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -
                                                         ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2023 року позивач - Головне управління ДПС у Львівській області звернувся в суд з позовною заявою про стягнення із ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 201710,00 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаними рішенням суду, відповідач через свого представника - адвоката Маліцького Дмитра Вікторовича оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до пропуску позивачем передбаченого абз.2 ч.2 ст. 122 КАС України.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що заборгованість за   ОСОБА_1 згідно з довідки про заборгованість №9329/5/13-01-13-03 від 24.08.2023 складає 201 710,00 грн та виникла на підставі: «По штрафних санкціях за порушення законодавства про патентування» відповідно до податкового повідомлення-рішення №00030700901 від 16.02.2023 на суму 201 710,00 грн.
Несплата відповідачем податкового боргу слугувала підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи судом борг перед бюджетом на загальну суму 201 710,00 грн відповідачем не погашено. 
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країни.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюєПодатковим кодексом України далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За визначенням, вказаним у підпункті 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пунктів 57.1, 57.3 статті 57 ПК України, якими визначені строки сплати податкового зобов`язання, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Згідно з пп.е п.176.1 ст.176 ПК Україниплатники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Аналіз зазначених норм закону свідчить, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.
Згідно п.п.20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Норми ПК України не вказують на обов`язок суду прийняти без перевірки та дослідження суму боргу, що визначена контролюючим органом.
Суд у межах своїх повноважень та при прийнятті рішення перевірює підстави виникнення податкового боргу, вірність нарахування суми боргу та не погашено суму боргу. У свою чергу у податкового органу наявний обов`язок довести суду підстави виникнення та вірність суми розрахунку податкового боргу.
Податковий орган при нарахуванні особі платнику податку податкового боргу має бути обізнаний та передбачати обставину стягнення податку у межах рішень судів чи примусовому виконанні рішень судів.
У спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню судами підлягає факт узгодженості грошового зобов`язання, зокрема факт доведеності підстав виникнення боргу, узгодження суми боргу з платником.
Відповідно до положень пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Суд звертає увагу, що обов`язковими умовами (обставинами), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку.
Щоб певну суму назвати податковим боргом, така сума повинна бути безперечно доведена до боржника, про наявність суми несплаченого податку, платник податків повинен бути повідомлений.
Згідно із довідкою, сформованою ГУ ДПС у Львівській області станом на 23.08.2023, розрахунком податкового боргу платника податків, податкова заборгованість ОСОБА_1 складає 201 710,00 грн
Станом на час звернення позивача до суду з цим позовом така заборгованість відповідачем не була сплачена.
Доказів, які б спростовували факт існування за відповідачем вказаної заборгованості до суду не надано.
Пунктом 95.2 статті 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги
Пунктом 95.1 статті 95 ПК України встановлено, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що податковим законодавством регламентовано обов`язок платників податків сплачувати узгоджені суми податкових зобов`язань.
При цьому, ПК України визначено чітку процедуру звернення контролюючих податкових органів до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника.
Разом з тим, обов`язкові умови (обставини), наявність яких у своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із таким позовом, є: наявність у платника податків боргу; сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку; платнику надсилалась податковим органом податкова вимога і з моменту її направлення пройшло 30 днів.
Водночас факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, що є підставою для формування та надсилання (вручення) платнику податків податкової вимоги, та, в подальшому, здійснення контролюючим органом заходів щодо погашення податкового боргу.
Згідно висновків, викладених Верховним Судом в постановах від 09.07.2019 у справі №821/2205/15-а, від 03.02.2022 у справі № 560/4343/19, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20 при вирішенні спору про стягнення податкового боргу, суд позбавлений можливості перевіряти правомірність здійснення нарахування грошових зобов`язань, в результаті несплати яких податковий орган дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення податкового боргу.
Так, у спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Резюмуючи наведене суд апеляційної інстанції наголошує, що в межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням - рішенням. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.
Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Наведене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом в постанові по справі № 480/13804/21 від 27.06.2023.
Звідси, факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.
Судом встановлено, що на адресу відповідача направлялася податкова вимога форми «Ф» від 25.05.2023 № 0008128-1303-1301.
Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості у заявленому розмірі, що є предметом стягнення, або спростування її наявності, відповідач суду не надав, а тому такий податковий борг підлягає стягненню з відповідача.
Надаючи оцінку посиланню відповідача на пропуск позивачем строку стягнення податкового боргу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Абзацом 2 частини другої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, відповідно до пункту 102.4. статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Так, Верховний Суд аналізуючи наведені вище норми права у постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 1340/5767/18, виклав наступну правову позицію: положеннями пунктів 95.1-95.3 статті 95 і пункту 102.4 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, а також строку - 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Строк у 1095 днів є присічним для контролюючого органу, протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом, проте норми пункту 102.4 статті 102 ПК України не є такими, що обмежують суд у праві ухвалювати судове рішення про стягнення податкового боргу після закінчення 1095-денного строку, з вимогою про стягнення якого контролюючий орган звернувся вчасно.
Указана позиція підтримана у подальшому Верховним Судом, зокрема, й у постановах від 12 жовтня 2021 року у справі № 819/1399/17, від 18 травня 2022 року у справі № 640/26239/20.
Крім того, абзацом одинадцятим пункту 52 прим. 2 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України встановлено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 ПК України.
Як є загальновідомим, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" 01 липня 2023 року відмінено карантин.
Зважаючи на те, що пунктом 52-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України перебіг строків давності, передбачених статтею 102, зупинено, позивачем не пропущено строк давності стягнення податкового боргу в 1 095 днів.
Також щодо строку звернення до суду з означеними вимогами, а саме з врахуванням оскарження відповідачем податкового повідомлення-рішення, на підставі якого у відповідача виникло грошове зобов`язання, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 липня 2025 року у справі №500/2276/24 погодилася із правильністю усталеної практики судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо строків оскарження рішень податкового органу, а саме:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, відмова у реєстрації податкових накладних; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України).
Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі № 520/12807/19, від 12 травня 2022 року у справі № 420/9673/20, позов з вимогою про стягнення коштів, яка ґрунтується на підставі рішення контролюючого органу, може бути ним поданий до суду не раніше закінчення строку, встановленого для судового оскарження такого рішення.
В даному випадку станом на день звернення до суду із цим позовом у позивача не діяло обмеження на подання позовної заяви, встановлене пунктом 8 частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки спірний податковий борг виник на підставі податкового повідомлення-рішеня, за яким збіг визначений законом шестимісячний строк на його оскарження.
Так, податкове повідомлення-рішення від 16.02.2023 № 00030700901 скероване відповідачу 16.02.2023, тоді як позов про стягнення податкового боргу подано до суду 21.09.2023.
Ба більше, згадане податкове повідомлення-рішення відповідачем оскаржене лише після отримання податкової вимоги та судом першої інстанції ухвалою від 19.12.2023 було зупинено провадження у розглядуваній справі до набрання законної сили рішенням у справі №380/12504/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасвання податкового повідомлення-рішення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 у справі №380/12504/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 16.02.2023 №00030700901 відмовлено повністю.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року у справі №380/12504/23 – без змін. 
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог про стягнення податкового боргу.
Також у відзиві на апеляційну скаргу позивач наголосив на обставині погашення відповідачем податкового боргу в повному обсязі 10.03.2025. Однак, відповідач правом звернення із заявою про відмову від апеляційної скарги не скористався.
Оцінюючи доводи апеляційного скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маліцького Дмитра Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі №380/22265/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний