22.09.25
22-ц/812/1514/25

Єдиний унікальний номер судової справи:490/3823/24 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О.А.
Провадження № 22-ц/812/1514/25                  Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України
22 вересня 2025 року                         м. Миколаїв         справа № 490/3823/24 
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – судді Самчишиної Н.В.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання –Повертайленко Ю.В.,
за участю: представника позивача - Притикіна І.І.,
представника відповідача - Пантюхова В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником – адвокатом Пантюховим Валерієм Сергійовичем, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Гуденко О.А., в залі судового засідання у м. Миколаєві, о 14 год 00 хв, повний текст якого складений 19 червня 2025 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,- 

встановив:

09 травня 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що йому на праві власності належав автомобіль Mercedes-Benz GLS 450, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
23 лютого 2024 року о 14 год 54 хв у м. Миколаєві на перехресті вулиць Одеське шосе та Очаківська, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_2 , перед поворотом ліворуч не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем марки Mercedes-Benz GLS 450, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , що рухався у попутному напрямку.
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2025 року у справі № 490/1585/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.
Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») згідно з полісом № 219212473. Страховий ліміт за шкоду заподіяну майну складає 160 000 грн.
Згідно зі звітом про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_5 від 25 березня 2024 року № 023/03-24, складеного на замовлення водія ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz GLS 450, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 970 003, 30 грн.
06 травня 2024 року ПрАТ «СК «АРКС» йому було відшкодовано частину понесеної ним майнової шкоди у вигляді страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн.
Посилаючись на те, що залишок завданих майнових збитків йому не відшкодовано, що відповідає різниці між реальними збитками та страховим відшкодуванням, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 810 003, 30 грн у рахунок відшкодування завданої йому майнової шкоди та судовий збір у розмірі 8705, 63 грн.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 443 900,03 грн, матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля Mercedes-Benz GLS 450, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що сталася 23 лютого 2024 року та 5044, 60 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що завдана позивачу майнова шкода перевищує ліміт відповідальності страховика у розмірі 160 000 грн, який 06 травня 2024 року виплачено позивачу. Отже, різниця між сумою страхової виплати та залишком майнової шкоди повинна бути відшкодована відповідачем як винуватцем у ДТП, що підтверджується звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 від 08 березня 2024 року № 196/03-24, виконаного на замовлення ПрАТ «СК «АРКС».
Позивачем не надано доказів на підтвердження факту проведення ремонту автомобіля або придбання запчастин у особи, яка є платником податку на додану вартість, а тому розмір оціненої шкоди має бути зменшений на суму податку на додану вартість. Оскільки ремонт виконувався власними силами позивача, то шкода підлягає зменшенню на загальну суму вартості таких робіт. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 443 900, 03 грн (797 605,31 грн (вартість відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу) – 153 593, 06 грн (податок на додану вартість на запасні частини та матеріали) – 40 112,22 грн (вартість робіт) = 603 900,03 грн - 160 000 грн (страхове відшкодування)).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_7 просив оскаржуване судове рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.
Представник відповідача зазначав, що він ставить під сумнів дійсну суму спричиненої шкоди встановлену обома оцінювачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з урахуванням порушень допущених під час розрахунків матеріального збитку та суперечностей в цих розрахунках. Також не погоджується з рішенням суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача повної вартості відновлювального ремонту автомобіля без врахування фізичного зносу. Вважає неналежними та недопустимими доказами звіти про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, оскільки жоден оцінювач не попереджався про кримінальну відповідальність та вони не є експертними дослідженнями, огляд пошкодженого автомобіля здійснювався без участі відповідача. Крім того, звіт №023/03-24 від 25 березня 2024 року не може бути належним та допустимим доказом, оскільки складений особою без належних дозвільних документів на діяльність та з порушення Методики. Суд не взяв до уваги покази оцінювача ОСОБА_5 надані під час допиту, про те, що вартість автомобіля з Америки відрізняється від вартості для Європи. Судом порушені загальні засади цивільного судочинства та норми ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, оскільки суд з урахуванням допущених порушень не був справедливий, незалежний і безсторонній.
У вересні 2025 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_8 подав відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на його законність не впливають. Суд поклав в основу розрахунку матеріального збитку не звіт позивача №023/03-24 (оцінювач ОСОБА_5 ), а звіт №196/03-24 (оцінювач ФОП ОСОБА_6 ), складений на замовлення страхової компанії, тому зауваження до звіту позивача не спростовують рішення суду – база розрахунку походить від сторони апелянта. Відповідачем власного розрахунку не надано, належними доказами звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 від 23 лютого 2024 року №196/03-24 не спростовано, представник відповідача відмовився від клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. 
Суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Третя особа у справі - ОСОБА_3 відзиву на апеляційну скаргу не подав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосується фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що ОСОБА_2 був власником автомобіля Mercedes-Benz GLS 450, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
23 лютого 2024 року о 14 год 54 хв у м. Миколаєві на перехресті вулиць Одеське шосе та Очаківська, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_2 , перед поворотом ліворуч не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем марки Mercedes-Benz GLS 450, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , що рухався у попутному напрямку.
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2025 року у справі № 490/1585/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «АРКС» згідно з полісом № 219212473. Страховий ліміт за шкоду заподіяну майну складає 160 000 грн.
Згідно зі звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 № 196/03-24, виконаного на замовлення ПрАТ «СК «АРСК», вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz GLS 450, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 797 605, 31 грн (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування), вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 383 583, 35 грн (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування), вартість збитку 383 583, 35 грн.
Згідно зі звітом про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_5 №023/03-24, виконаного на замовлення ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz GLS 450, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 970 003, 30 грн з ПДВ на запчастини, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 466069, 16 грн з ПДВ на запчастини, вартість збитку 466 069, 16 грн.
06 травня 2024 року ПрАТ «СК «АРКС» було відшкодовано ОСОБА_2 частину понесеної ним майнової шкоди у вигляді страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн.
У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). 
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 (провадження №61-26508св18) вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Судом установлено, що вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн (розмір ліміту відповідальності страховика) не оспорюється. 
З матеріалів справи убачається, що визначаючи розмір майнової шкоди, суд першої інстанції поклав в основу звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 № 196/03-24, виконаного на замовлення ПрАТ «СК «АРСК», а тому доводи апеляційної скарги щодо незгоди відповідача зі звітом про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_5 № 023/03-24, виконаного на замовлення ОСОБА_3 та пояснення ОСОБА_5 в суді першої інстанції, колегія суддів відхиляє.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ураховуючи викладене, суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов вірного висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_2 завдану майнову шкоду, а саме різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що, у даній справі вирішуючи питання розміру майнової шкоди, яку завдано позивачу унаслідок ДТП, належним та допустимим доказом є звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 від 08 березня 2024 року №196/03-24, складений на замовлення страховика.
Оскільки доказів, що позивачем здійснено відновлювальний ремонт автомобіля або придбані запчастини у особи, яка є зареєстрованим платником податку на додану вартість та вартості робіт не надано, то суд правильно, не врахувавши суму податку на додану вартість у розмірі 153 593, 06 грн (20%) та суму вартості робіт - 40 112, 22 грн, а також відрахувавши від загального розміру завданої шкоди суму одержаного страхового відшкодування 160 000 грн, обґрунтовано стягнув з винного в ДТП відповідача ОСОБА_1 443 900, 03 грн реальних збитків без урахування фізичного зносу.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд у порушення положень закону дійшов помилкового висновку про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, на увагу не заслуговують, оскільки, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі 757/54513/16 зазначено, що системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.
Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про завищений розмір грошових коштів, які підлягають стягненню як різниця між загальним розміром матеріальних збитків та сумою страхового відшкодування.
Посилання апелянта на те, що у висновку №196/03-24 не зазначено про відповідальність експерта, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.
У частині шостій статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. 
Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Зазначений звіт було виконано до пред`явлення позову у цій справі, а не під час її розгляду, указаний звіт не є висновком експерта, виконаним за зверненням учасника справи, а особа, яка виконувала звіт, ОСОБА_6 , є оцінювачем, зокрема, за напрямом 1.3 «Оцінка дорожніх транспортних засобів», тому вимоги статті 106 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюється. 
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18 (провадження № 61-19661св20), від 25 січня 2023 року у справі № 522/2891/20 (провадження № 61-9688св22). 
Доводи апеляційної скарги про те, що при проведенні оцінки вартості завданих збитків відповідач не був присутній, не був сповіщений та не був залучений, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до пункту 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затв. Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395) виклик заінтересованих осіб для технічного огляду здійснюється у разі потреби. Доказів на спростування розміру матеріального збитку відповідачем не надано, правом на призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи відповідач не скористався. Тобто, ці обставини не були спростовані відповідачем в силу статей 12, 81 ЦПК України.
Що стосується посилань відповідача на нелегітимність звіту про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, від 08 березня 2025 року, то колегія суддів вважає їх безпідставними. Вказаний звіт було виконано суб`єктом оціночної діяльності на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за №1074/8395. При цьому оцінювач зазначав, що оцінка проведена на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні». Доказів того, що оцінювач діяв упереджено та не об`єктивно, мав обмеження до виконання оцінки та зацікавленість в результатах оцінки судом не встановлено.
Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом загальних засад цивільного та цивільного процесуального законодавств, передбачених статтею 3 ЦК України, статтею 2 ЦПК України, приписів статей, 78, 89, 263 ЦПК України, є необґрунтованим, оскільки право відповідача на судовий захист цивільного права та інтересу в порядку, встановленому цивільно-процесуальним законодавством, судом не обмежене, суд повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази та ухвалив рішення відповідно до вимог статті 263 ЦПК України. Порушень судом норм міжнародного законодавства не встановлено. 
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки місцевим судом, з якими погоджується апеляційній суд.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Пантюховим Валерієм Сергійовичем, залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       
Головуючий                        Н.В. Самчишина

Судді:                        В.В. Коломієць

               Т.В. Серебрякова 

Повна постанова складена 23 вересня 2025 року.