К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
13 листопада 2025 року                                                                      місто Київ
 
справа № 753/15113/22
апеляційне провадження № 22-ц/824/16185/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Саліхова В.В.,
 
суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,
 
за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Онишко Вікторії Михайлівни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Галагана В.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
в с т а н о в и в :
У листопаді 2022 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому позивач просив:
 стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованість за послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 102 435,42 грн.
стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 інфляційну складову боргу у розмірі 16 221,97 грн., 3% річних у розмірі 6 721,99 грн.
Позов мотивовано тим, що надання послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 , в тому числі й в кв. АДРЕСА_2 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція». 
Згідно наявної у позивача інформації, користувачами послуг та мешканцями квартири АДРЕСА_3 є відповідачі, а тому вони є споживачами послуг ТОВ «Євро-Реконструкція» з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Позивач вказує, що відповідачі своєчасно з лютого 2016 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та з лютого 2016 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 23 лютого 2022 року в розмірі 102 435,42 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 32 602,12 грн. та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 69 833,30 грн.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням  встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення.
Інфляційна складова боргу за централізоване опалення становить 6 343,20 грн., за послуги з гарячого водопостачання становить 9 878,77 грн., розмір 3% річних за централізоване опалення становить 2 681,80 грн., за послуги з гарячого водопостачання становить 4 040,19 грн.
Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 102 435,42 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 16 221,97 грн., 3% річних у розмірі 6 721,99 грн., а всього на загальну суму 125 379,38 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 827,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 827,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 827,00 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Онишко В.М. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 в частині стягнення з неї солідарно заборгованості.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, у період з грудня 2013 року по лютий 2022 року ОСОБА_4 фактично не проживала за адресою АДРЕСА_4 , тому вона не була споживачем послуг, що надаються позивачем, а відтак у неї відсутній обов'язок сплачувати кошти за надані житлово-комунальні послуги у період з лютого 2016 року по лютий 2022 року ТОВ «Євро-Реконструкція».
Вказує, що реєстрація місця проживання не має породжувати обов'язку утримувати житло чи оплачувати комунальні послуги якщо особа фактично ними не користувалася та не проживала у квартирі. Обов'язок з оплати комунальних послуг покладається виключно на власника майна.
Звертає увагу, що позивачем у позові не було визначено всіх зареєстрованих осіб у квартирі, а саме не зазначено - ОСОБА_5 , що призвело до ухвалення рішення без залучення всіх належних осіб. Більше того, суд не розмежував статус осіб, які є власниками квартири, та тих, хто лише у ній зареєстрований, що є важливим для визначення обов'язку щодо утримання майна та сплати комунальних послуг відповідно до ст. 322 ЦК України.
Крім того зазначає, що незважаючи на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення про солідарне стягнення заборгованості з усіх відповідачів, фактичне виконання рішення було здійснено переважно за рахунок коштів ОСОБА_1 , оскільки тільки на її рахунках були наявні кошти.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ТОВ «Євро-Реконструкція» -            Кравченко О.П. просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про наявність підстав для задоволення позову і до  ОСОБА_1 та стягнення із неї у солідарному порядку заборгованості за житлово-комунальні послуги.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - Онишко В.М. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Представник ТОВ «Євро-Реконструкція» - Кравченко О.П. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 року № 198.
За даними Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 30.12.2022 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , - з 23.10.1962 року по теперішній час.
Надання послуг
За даними Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 04.01.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
За даними Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 30.12.2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідачі з лютого 2016 року не вносили плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з лютого 2016 року - плату за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 23.02.2022 року у розмірі 102 435,42 грн., з яких: за послугу з централізованого опалення - 32 602,12 грн., за послугу з постачання гарячої води - 69 833,30 грн.
 Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачі             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 є споживачами послуг позивача, наданими за адресою: АДРЕСА_4 , тому, ураховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті коштів за оплату житлово-комунальних послуг за період з лютого 2016 року по лютий 2022 року включно, тому вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості у заявленому розмірі та з урахуванням інфляційних втрат, 3%річних є обгрунтованими.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Аналогічне за змістом положення містила частина 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  в редакції Закону чинної до 10 грудня 2017 року.
Правилами встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.
Централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем холодного та гарячого водопостачання.
Згідно з статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Відповідно до пункту 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Згідно з частиною 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положеннями частини 2 статті 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дають підстави для висновку, що у відповідачів наявна заборгованість зі сплати послуг з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії, а також гарячого водопостачання та наявність порушеного права ТОВ "Євро-реконструкція" в цій частині вимог.
Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, тому позивач має право на отримання заборгованості за надані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та гарячого водопостачання із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
Відповідно до розрахунку суми боргу за послугу з центрального опалення та постачання гарячої води станом на 23 лютого 2022 року у відповідачів наявна заборгованість за надані послуги у розмірі 102 435,42 грн. (32 602,12 грн. - з централізованого опалення; 69833,30 грн. - за постачання гарячої води).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, у розмірі заявленому позивачем.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.
Розрахунок інфляційної складової боргу обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) *Q/DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних, у розмірі 16 221,97 грн. та 6 721,99 грн. відповідно.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом статей 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Оскільки предметом спору у даній справі є заборгованість за житлово-комунальні послуги, на позивача покладено обов'язок доведення розміру заборгованості, а на відповідача покладається обов'язок спростування наявності заборгованості. 
Відтак, подання позивачем розрахунку заборгованості, з метою доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, є його процесуальними обов`язком, тоді як процесуальним обов`язком відповідача з метою спростування наявності розрахунку,  є подання контррозрахунку, однак його подано не було.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 відсутній обов`язок щодо сплати заборгованості, оскільки вона з грудня 2013 року не проживає за адресою: АДРЕСА_4 , а відтак не є споживачем послуг, які надавалися позивачем, враховуючи наступне.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Статтею 9 Закону України статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII унормовано, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до частини 3  статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період були врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).
Враховуючи викладене, апеляційний суд уважає, що ОСОБА_1 у справі у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги»   від 24 червня 2004 року №1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»   від 9 листопада 2017 року №2189-VIII є споживачами послуг, відтак зобов`язана сплачувати отримані фактично послуги.
Позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, тому ОСОБА_1 зобов'язана своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Суду не було надано доказів що спростовують надання вказаних послуг. Відмови від надання послуг, або нарікання на якість послуг від ОСОБА_1 до позивача не надходило.
Проживання в іншому місці не звільняє ОСОБА_1 від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено її реєстрацію у зазначеній вище квартирі в спірний період, а отже була користувачем наданих послуг.
Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
За приписами статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг відносяться послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Споживач зобов'язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором (пункт 11 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
В пункті 4 частини 3 статті 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що отримувати інформацію від споживачів про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
Отже, за приписами статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від сплати вартості комунальної послуги - постачання теплової енергії.
Крім того, сукупний аналіз наведених положень закону вказує на те, що саме споживач послуг заінтересований у наданні виконавцю послуг достовірних відомостей про кількість осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб, а також відомостей про зміну кількості таких осіб. Натомість, законодавством України не передбачено обов'язку у виконавця послуг здійснювати перевірку кількості осіб у квартирі, до якої надаються житлово-комунальні послуги.
Таким чином, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг (крім послуг за постачання теплової енергії) у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.
З огляду на наведене, факт проживання за іншою адресою не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від обов'язку сплати за житлово-комунальні послуги.
Згідно з ч. 1 ст 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Крім того, відповідно до ч. 3 вказаної статті солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.
Також слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
Тобто виконавши солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, ОСОБА_1 має право вимагати від інших споживачів послуг їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Онишко Вікторії Михайлівни - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 13 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: