ПОСТАНОВА 
Іменем України

16 липня 2025 року                                                                м. Кропивницький

справа № 390/1646/18
провадження № 22-ц/4809/470/25 

        Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л. 
суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А. 
з участю секретаря: Волошиної М.О. 
Учасники справи: 
 позивач – ОСОБА_1 ,  інтереси якої представляє адвокат Титаренко Галина Стефанівна;
відповідач –  ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кошутська Ольга Станіславівна.
       Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кошутська Ольга Станіславівна на  рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2024 року, у складі Квітки О.О. у справі за позовом ОСОБА_1   до ОСОБА_2  про стягнення компенсації вартості  частини майна, - 

в с т а н о в и в: 

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2  про стягнення компенсації вартості  частини майна.
Позивачка, в обґрунтування позову зазначала, що з 1993 року по квітень 2016 року вона та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , що було встановлено рішенням суду від 28.12.2017.
Вказувала, що вона та відповідач були пов`язані спільним побутом, бюджетом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство. За час проживання однією сім`єю отримані доходи вони витрачали за спільною згодою, та було придбано 11.07.2006 двокімнатну квартиру, на яку позивачка має право на 1/2 частку спірної квартири.
Зазначала, що 22.08.2018 вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Шведенко О.Ю. із заявою для проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частку вказаної квартири, проте отримала відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки 19.06.2018 відповідачем без її згоди та без її відома було відчужено іншій особі.
Оскільки ОСОБА_2 здійснив відчуження квартири, придбаної за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на свій розсуд, то вона має право на 1/2 коштів, отриманих за продаж квартири. 
Просила із збільшенням позовних вимог стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину вартості двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 261 045,30 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2024 року   позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 261 045,30 грн .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 610, 45 грн 45 та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 7 200,30 грн .
Відповідач не погодившись із вказаним рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що спірне майно вибуло із його володіння на підставі договору дарування і кошти він не отримував. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українисудоверішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.         
       Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
       Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №42720916 від 28.08.2018 відмовлено у державній реєстрації права власності 1/2 частки на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ( том 1 а.с. 7).
               Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.09.2018 власником вказаної квартири є ОСОБА_3 (том 1 а.с. 8-9). 
               Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28.12.2017 було встановлено юридичний факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по квітень 2016 року, а також в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
В порядку поділу спільного майна подружжя зазначеним вище рішенням залишено за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Honda Accord, 1986 року випуску, сріблястого кольору, д.н. НОМЕР_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за різницю вартості автомобіля в розмірі 11916,82 грн та стягнуто судові витати ( том 1 а.с. 10-12). 
       Відповідно до висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи №169/17-27 від 26.09.2017 ринкова вартість на момент проведення оцінки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить – 224 593,00 грн ( том 1 а.с. 13-14). 
       Згідно зі звітом від 22.06.2023 про визначення вартості двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість 1/2 частки вказаної квартири становить 195 370, 00 грн ( том 1 а.с. 198-217).
               У висновку від 15.09.2023 про вартість майна двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість вказаної квартири становить 239 230,00 грн (том 1 а.с. 231-233).
               У технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_2 станом на 27.07.2006 зазначено, що квартира складається із 2 кімнат житловою площею 26 м2 (том 2 а.с. 14-15). 
               З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що станом на 07.11.2023 власником спірної квартири є ОСОБА_4 (том 2 а.с. 16-18 ). 
У висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 1407/24-27 від 09.07.2024 зазначено, що ринкова вартість квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за порівняльним методичним підходом по цінах станом на дату проведення експрертизи складає 522 090,60 грн (п`ятсот двадцять дві тисячі дев`яносто гривень 60 копійок) (а.с. 67-84 том 2).
Звернувшись із цим позовом до суду позивачка просила стягнути із відповідача на її користь 1/2 частину вартості спірної квартири.
Суд першої інстанції послався на те, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28.12.2017 було встановлено юридичний факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по квітень 2016 року, а також в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
У ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Встановлено, що відповідач відчужив на підставі договору дарування спірну квартиру без згоди на те співласниці ОСОБА_1 , чим порушено майнові права позивачки , які підлягають захисту в судовому порядку.
Як вбачається із матеріалів справи, станом на 07.11.2023 власником спірної квартири є ОСОБА_4 (том 2 а.с. 16-18 ). 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що майнові права позивачки порушені, оскільки відсутні докази того, що угода про відчуження спірної квартири відбулася за взаємною згодою сторін та кошти отримані від відчуження квартири були використані в інтересах сім`ї.
Суд апеляційної інстанції також вважає, що під час визначення вартості квартири слід брати до уваги висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 1407/24-27 від 09.07.2024.
Із зазначеного висновку експерта вбачається, що ринкова вартість квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за порівняльним методичним підходом по цінах станом на дату проведення експертизи складає - 522 090,60 грн , а тому 1/2 частини у сумі -261045,30 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.
 Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
               Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.
               Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
               Частина 1 статті 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
               Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). 
               Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
               Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
               Суд першої інстанції правильно послався на правові висновки, що містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17 (провадження № 61-7751св19), від 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19 (провадження № 61-6722св21).
               Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
               Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
               Частиною першою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
               Отже, для подружжя передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.
               Той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних, достовірних та допустимих доказів.
               Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.
         Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кошутська Ольга Станіславівна – залишити без задоволення. 
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набираєзаконноїсили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                                О.Л. Дуковський 
      
      Судді                                                                                                        Л.М. Дьомич
                                                                                
                                                                                                                 О.А. Письменний