ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року 
м. Київ

справа № 120/14997/24
адміністративне провадження № К/990/28771/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача  Шишова О.О.,
суддів: Блажівської Н.Є., Яковенка М.М.  
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Вінницькій області на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року (прийняте у складі головуючого судді Крапівницької Н.Л.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року (постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Кузьмишина В.М., суддів: Сапальової Т.В. Сушка О.О.)
У С Т А Н О В И В:
РУХ СПРАВИ
І. Суть спору
1. Головне управління ДПС у Вінницькій області звернулося до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги податковий орган указував про наявність у відповідача непогашеного податкового боргу на загальну суму 9 504 609,50 грн, який складається з заборгованості з ПДФО у розмірі 8771488,74 грн.; військовий збір у розмірі 733120,76 грн. Ця заборгованість утворилась в результаті донарахованих ГУ ДПС у Вінницькій області сум грошового зобов`язання та підтверджується карткою особового рахунку, податковими повідомленнями-рішеннями від 21.06.2024 №0233932405 та №0233912405.
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду ухвалою від 13 листопада 2024 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року, позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 8 частини 4 статті 169 КАС України. 
4. Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції з чим погодився суду апеляційної інстанції, виходив з того, що позовні вимоги про стягнення податкового боргу у цій справі ґрунтуються на підставі податкових повідомлень-рішень. Згідно з усталеною судовою практикою процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору, визначається частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
4.1. Отже, у цьому випадку суб`єкт владних повноважень може подати позовну заяву про стягнення податкового боргу у тримісячний строк з дня виникнення підстав, що дають йому право на пред`явлення визначених законом вимог, але не раніше закінчення шестимісячного строку для звернення до суду особи, якої стосується таке рішення, про яке йдеться в частині другій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України..
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
5. Податковий орган не погодившись з рішенням и суду першої та  апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої та  апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права щодо відмови у задоволені позовних вимог, просить скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року, постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року та направити справу для продовження розгляду.
6. Скаржник указує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та вказує на безпідставність повернення позовної заяви на підставі пункту 8 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки норми Податкового кодексу України надають право контролюючому органу звертатися до суду з позовом про стягнення податкового боргу безпосередньо після його виникнення. 
7. Станом на час розгляду справи письмового відзиву на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
8. Суди попередніх інстанцій установили, що Головне управління ДПС у Вінницькій області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 9504609,50 грн.
9. Приймаючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв`язку з поданням суб`єктом владних повноважень позовної заяви із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, до закінчення строку, визначеного частиною 2 статті 122 КАС України, позовна заява належить поверненню та надсилається особі, яка її подала, разом з усіма доданими до неї матеріалами на підставі пункту 8 частини 4 статті 169 КАС України. 
V. Позиція Верховного Суду
10. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України (тут і далі, в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), виходить з такого.
11. Проблемне питання у цій справі виникло щодо правозастосування пункту 8 частини четвертої статті 169 КАС України, яке встановлює, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, подано суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу.
12. Тобто фактично зазначена норма встановлює процесуальне обмеження для суб`єкта владних повноважень: він не може подати до суду позов про стягнення боргу, який виник на підставі відповідного рішення суб`єкта владних повноважень раніше, ніж сплине строк на судове оскарження такого рішення, що визначений частиною другою статті 122 КАС України
13. Так, положеннями частини першої та другої статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
14. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24 погодилася із правильністю усталеної практики судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо строків оскарження рішень податкового органу, а саме:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, відмова у реєстрації податкових накладних; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України).
16. Питання щодо застосування судами пункту 8 частини четвертої статті 169 КАС України вже неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом.
17. Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі № 520/12807/19, від 12 травня 2022 року у справі № 420/9673/20, позов з вимогою про стягнення коштів, яка ґрунтується на підставі рішення контролюючого органу, може бути ним поданий до суду не раніше закінчення строку, встановленого для судового оскарження такого рішення.
18. Суди попередніх інстанцій установили, що станом на день звернення до суду із цим позовом у позивача ще діяло обмеження на подання позовної заяви, встановлене пунктом 8 частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки спірний податковий борг виник на підставі податкових повідомлень-рішень, за якими не збіг визначений законом шестимісячний строк на їх оскарження.
19. Так, податкові повідомлення-рішення від 21.06.2024 №0233932405 та від 21.06.2024 №0233912405 направлялися на адресу платника податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення та залишились неотриманими адресатом з незалежних від податкового органу причин, про що свідчать копії поштових конвертів долучених до позовної заяви,  тоді як позов про стягнення податкового боргу подано до суду 08 листопада 2024 року.
20.  Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки у цій справі позов поданий до суду до закінчення шестимісячного строку, визначеного частиною другою статті 122 КАС України, у суб`єкта владних повноважень право на пред`явлення визначених законом позовних вимог в цій частині ще не виникло, а тому зазначений позов був правомірно повернутий.
21. Слід також зазначити, що Верховний Суд не відступав від своїх правових висновків щодо застосування пункту 8 частини четвертої статті 169 КАС України, викладених у постановах від 19 червня 2020 року у справі № 520/12807/19 та від 12 травня 2022 року у справі № 420/9673/20.
22. У касаційній скарзі не наведено обґрунтованих аргументів, які б свідчили про необхідність відступлення від цих висновків.
23. Доводи скаржника про нерелевантність зазначених висновків до цієї справи (оскільки стягнення коштів здійснювалося не за рішенням податкового органу, а іншого органу) не приймаються до уваги. Це зумовлено тим, що хоча у справі № 420/9673/20 стягувалися кошти за рішенням територіального органу Держпродспоживслужби, але стосується саме того, що суб`єкт владних повноважень має право звертатися до суду про стягнення грошових коштів після закінчення шестимісячного строку, визначеного особі для звернення до суду за захистом свого порушеного права.
24. У обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин, колегія суддів уважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
25. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
26. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
27. Отже, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, правильність застосування ними норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому в задоволенні касаційної скарги податкового органу слід відмовити.
28. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
29. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
30. З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін. 
VІ. Судові витрати
31. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасником справи, на користь якого ухвалено судове рішення, у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
32. Керуючись статтями 3, 328, 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд-
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі №120/14997/24-залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                              О.О. Шишов 
Судді                                                                                                  Н.Є. Блажівська
                                                                                                  М.М. Яковенко